ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/11911/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання  Ліненко А.О.,
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпро 
апеляційні скарги                               представника ОСОБА_1 - адвоката Полонової Наталії Ігорівни, Дніпропетровської обласної прокуратури

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року (головуючий суддя – Захарчук-Борисенко Н.В.) в адміністративній справі

за позовом                                          ОСОБА_1 

до                                                   Дніпропетровської обласної прокуратури

третя особа                                         Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

про                                                   визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури (далі – Відповідач), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі по тексту – Третя особа), в якому просив:
- визнати протиправними дії прокуратури Дніпропетровської області щодо не нарахування та не виплати Позивачу заробітної плати за період 02.07.2015 по 14.05.2020 включно відповідно до ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру»;
- стягнути з прокуратури Дніпропетровської області на користь Позивача матеріальну шкоду у вигляді заборгованості по виплаті заробітної за період 02.07.2015 по 14.05.2020 включно відповідно до ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру».
В обґрунтування адміністративного позову, зокрема зазначено про те, що Позивач працював в органах прокуратури з 22.06.2013 та з 02.02.2017 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області. Позивач працював на вказаній вище посаді до 14.05.2020. Однак наказом прокурора Дніпропетровської області №420к від 30.04.2020 Позивача звільнено з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області з 14.05.2020. Позивач вважає, що Відповідачем порушено його право на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Крім того, Позивачем вказано, що належним способом захисту його прав у наведених правовідносинах є застосування норм прямої дії ч. 3 ст. 152 Конституції України та стягнення на користь Позивача матеріальної шкоди, у вигляді недоотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями п. 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» БК України, що визнані неконституційними.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.03.2020 по 14.05.2020 включно відповідно до ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру».
Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 26.03.2020 по 14.05.2020 включно відповідно до ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру».
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що поза увагою суду залишилось питання відшкодування матеріальної шкоди Позивачу, що малось на меті при зверненні до суду. Держава Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури порушила право власності Позивача (правомірні очікування Позивача на отримання заробітної плати в повному обсязі, гарантованої ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» за період роботи в органах прокуратури, не були реалізовані державою Україна), внаслідок чого Позивачу спричинена матеріальна шкода у вигляді недоотриманої частини посадового окладу у розмірі 915979,62 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач також оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що оскільки з часу набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» розміри окладів працівників органів прокуратури регулювались постановами Кабінету Міністрів України та Законами України «Про Державний бюджет України», і видатки на реалізацію положень ст.81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачались, Дніпропетровська обласна прокуратура не мала правових підстав для нарахування та виплати Позивачу заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу Відповідача, в якому зазначено, що Конституційний Суд України зробив висновок про те, що порядок та розміри заробітної плати прокурора не можуть бути встановлені Кабінетом Міністрів України, а лише виключно законом. 
В судовому засіданні 26 травня 2021 року представник Позивача вимоги апеляційної скарги Позивача підтримав у повному обсязі, проти вимог апеляційної скарги Відповідача заперечив.
Представник Відповідача вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, проти вимог апеляційної скарги Позивача заперечив.
Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила оголосити перерву в судовому засіданні до 23 червня 2021 року о 09:40.
В судовому засіданні 23 червня 2021 року колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила оголосити перерву в судовому засіданні до 30 червня 2021 року о 10:00.
29 червня 2021 року на адресу суду апеляційної інстанції від Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №160/11911/20.
30 червня 2021 року в судовому засіданні судом апеляційної інстанції клопотання Відповідача про зупинення провадження задоволено та постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі №160/11911/20.
Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2021 року ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2021 року скасовано, справу №160/11911/20 направлено до Третього апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року розгляд справи №160/11911/20 призначено у судове засідання на 24 листопада 2021 року о 10:40.
23 листопада 2021 року від Позивача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з 24.11.2021 на іншу дату, у зв`язку із хворобою.
В судовому засіданні 24 червня 2021 року колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відкласти розгляд справи на 22 грудня 2021 року о 09:40.
21 грудня 2021 року від Позивача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з 22.12.2021 на іншу дату, у зв`язку із хворобою.
В судовому засіданні 22 грудня 2021 року колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відкласти розгляд справи на 12 січня 2022 року о 09:25.
12 січня 2022 року від Позивача до суду апеляційної інстанції надійшла заява про проведення судового засідання без участі Позивача, в якій останній також просив задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі, а апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення.
В судове засідання 12 січня 2022 року Позивач та Третя особа, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.
За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням думки представника Відповідача, ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи, які не з`явились.
Заслухавши пояснення представника Позивача (в судовому засіданні 26 травня 2021 року та  23 червня 2021 року) та представника Відповідача (в судовому засіданні 26 травня 2021 року, 23 червня 2021 року та 12 січня 2022 року), кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, з 22.07.2013 Позивач призначений на посаду слідчим прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська.
11.10.2013 Позивач призначений прокурором прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська.
15.12.2015 Позивач призначений прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2.
02.02.2017 Позивач призначений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів к кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області.
15.04.2019 Позивач призначений прокурором першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області.
14.05.2020 Позивач звільнений з посади та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 закону України «Про прокуратуру» на підставі наказу від 30.04.2020 №420к.
Прокуратурою Дніпропетровської області від 24.07.2020 №18-1025вих.20 повідомлено Позивача, що відділом фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Дніпропетровської області на день звільнення з органів прокуратури з 14.05.2020 на підставі наказу прокурора Дніпропетровської області №420к від 30.04.2020 було проведено розрахунок та виплачено: компенсацію за невикористані відпустки, допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства перші 5 днів, допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок ФСС була виплачена 22.07.2020 після надходження коштів з фонду ФСС. Надано розрахункові листи.
Вважаючи дії Дніпропетровської обласної прокуратури в частині нарахування посадового окладу у розмірі, що є меншим ніж встановлений ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.
15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014.
За приписами ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених Законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Відповідно до змісту ч. 2ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок.
Частиною 9 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно ст. 13 зазначеного Закону оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
За приписами ст. 89 Закону України «Про прокуратуру» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.
Згідно ст. 90 вказаного Закону фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» норми і положення, зокрема, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.
Схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Закон України від 28.12.2014 № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Закон України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин прийняті пізніше Закону України 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», а тому у 2015 році норми і положення Закону України «Про прокуратуру» щодо заробітної плати прокурора застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не статтею 81 цього Закону.
Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що Відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу Позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №825/575/16, від 19.03.2020 у справі № 806/3314/17, від 09.09.2020 у справі № 807/1171/16.
У пункті 37 рішення Суханов та Ільченко проти України (Заява № 68385/10 та 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що <…> демократично обраний Парламент зберігає право щодо виконання своїх законодавчих функцій відповідно до Конституції та зміни встановлених розмірів виплат на певний період часу <…>.
Відтак, зважаючи на викладене, заробітну плату Позивачу нараховано у розмірі, не нижчому від визначеного законом.
Поряд із цим, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Водночас, як частиною другою статті 152 Конституції України, так і частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У Рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Відтак, враховуючи викладене, дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020.
Поряд із цим, спірні правовідносини між сторонами виникли щодо нарахування та виплати заборгованості по заробітній платі за період з 02.07.2015 по 14.05.2020.
Тому рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 на спірні правовідносини за період з 02.07.2015 по 25.03.2020 не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 № 820/2462/17, від 25.07.2019 у справі № 804/3790/17, від 04.06.2020 у справі № 818/45/1, від 27.10.2020 у справі № 826/18228/16.
Втім щодо правовідносин між сторонами, які виникли після рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 щодо нарахування та виплати заборгованості по заробітній платі за період з 26.03.2020 по1 4.05.2020, слід зазначити, що згідно з частинами 3 та 4 цієї ж статті 81 Закону № 1697 посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом:
1) прокурора обласної прокуратури - 1,2.
Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» до Закону №113-IXза прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Враховуючи, що рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 прийнято 26.03.2020, тому право на отримання заробітної плати виникає з дня прийняття рішення Конституційним Судом України, а саме з 26.03.2020.
Відтак, грошові кошти, які були недоотримані Позивачем, підлягають перерахунку та виплаті з урахуванням приписів рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів Позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень слід стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь Позивача матеріальну шкоду у вигляді заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 26.03.2020 по 14.05.2020 включно відповідно до ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру».
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 28 січня 2021 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційних скарг спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Полонової Наталії Ігорівни - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі №160/11911/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена 19 січня 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова