Ухвала
 
20 січня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 752/17832/14-ц
провадження № 61-540ск22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Українська національна розрахункова картка», Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України: 
-на відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 17 810 455,52 грн, з яких: 1 349 916,53 грн - втрачений заробіток з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних; 11 883 750,08 грн - неповернута застава з урахуванням валютних втрат; 4 576 788,91 грн - індекс інфляції та 3 % річних, нараховані на суму боргу неповернутої застави;
- на відшкодування моральної шкоди - 14 991 537,60 грн, а всього - 32 801 993,12 грн.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) на користь ОСОБА_1 250 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року апеляційні скарги Служби безпеки України (далі - СБУ) та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року скасовано. Позов у частині вимог про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 150 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в сумі 17 810 455,52 грн закрито.
 
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року касаційні скарги СБУ та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року в частині закриття провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 про відшкодування іншої майнової шкоди скасовано, справу в цій частині направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року у вказаній частині залишено в силі. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року в частині закриття провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 про стягнення грошової застави з урахуванням валютних втрат, індексу інфляції та 3 % річних залишено без змін.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, повний текст якої складено 15 листопада 2021 року, апеляційну скаргу СБУ залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1  -задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення втраченого заробітку за період з 05 жовтня 2011 року по 23 травня 2014 року з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за період з 05 жовтня 2011 року по 05 квітня 2012 року в розмірі 72 341,24 грн, інфляційні втрати в сумі 118 390,18 грн та 3 % річних в розмірі 16 012 грн за період з 23 травня 2014 року по 06 жовтня 2021 року. 
 
06 січня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ДКСУ подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення. 
 
ДКСУ заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, посилаючись на те, що 14 грудня 2021 року, в межах встановленого законом строку на касаційне оскарження, вона подала касаційну скаргу на вказане судове рішення, однак ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року скаргу було повернуто на підставі положень пункту 1 частини четвертої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки вона підписана особою, яка не має права її підписувати. Надалі ДКСУ в найкоротші строки повторно подала касаційну скаргу. 
 
Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, а також надана копія ухвали Верховного Суду від 22 грудня 2021 року про повернення вперше поданої заявником касаційної скарги свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення. Тому клопотання ДКСУ необхідно задовольнити.
 
ДКСУ також заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення рішення по суті.
 
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
 
Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову в яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
 
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20).
 
Предметом позову в цій справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тому підстави для задоволення касаційним судом клопотання про звільнення або відстрочення юридичній особі - органу державної влади - сплати судового збору відсутні.
 
Органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених, в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
 
Також Верховний Судом враховано пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
 
З огляду на зазначене обставини, пов`язані з небажанням сторони сплатити судовий збір, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення або відстрочення сплати судового збору, тому в задоволенні клопотання ДКСУ необхідно відмовити.
 
Отже, ДКСУ необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в цій справі.
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Позовну заяву подано у жовтні 2014 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2014 року - 1 218 грн) (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
 
Згідно з частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір», якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
 
Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року скасовано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення втраченого заробітку з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за період з 05 жовтня 2011 року по 05 квітня 2012 року в розмірі 72 341,24 грн, інфляційні втрати в сумі 118 390,18 грн та 3 % річних в розмірі 16 012 грн за період з 23 травня 2014 року по 06 жовтня 2021 року. Тобто вказаною постановою задоволено позовні вимоги на загальну суму 206 743,42 грн (72 341,24 + 118 390,18 + 16 012).
 
Таким чином, за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір в розмірі 4 134,87 грн (206 743,42 грн х 1 % х 200 %).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 4 134,87 грн має бути перерахований або внесений за реквізитами: ГУК у м. Києві/Печерс. р?н/22030102, код за ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, зокрема, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу ДКСУ необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання Державної казначейської служби України про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити Державній казначейській службі України строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року.
 
Відмовити в задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про звільнення або відстрочення сплати судового збору.
 
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                 В. А. Стрільчук