Ухвала
 
05 квітня 2022 року 
 
м. Київ
 
справа № 490/10272/19
провадження № 61-20314ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібний С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товарної біржи «Українська енергетична біржа» про визнання договору поруки припиненим, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), Товарної біржі «Українська енергетична біржа» про визнання договору поруки припиненим, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано поруку ОСОБА_1 за договором поруки від 12 травня 2006 року, укладеним між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 11 травня 2006 року № 08/05/2006 840К 165 - припиненою з 08 липня 2008 року. Стягнуто солідарно з ФГВФО та ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 133 491,30 грн, зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 травня 2006 року № 08/05/2006 840К 165, що оформлено заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09 жовтня 2019 року за № 03-12/29, якою ОСОБА_1 повідомлено про зарахування сплачених за лот № GL3N09868 коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 08/05/2006 840К 165. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2021 року в частині стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 133 491,30 грн, зарахованих в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення - про відмову у задоволенні цих вимог. Рішення в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнути на користь ОСОБА_1 з ПАТ КБ «Надра» 2 103,31 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції. В іншій частині рішення залишено без змін.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Оскільки повний текст постанови Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року складено 16 листопада 2021 року, тому останнім днем касаційного оскарження постанови є 16 грудня 2021 року.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 06 січня 2022 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у вказаній вище справі, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.
У касаційній скарзі заявник зазначив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року, зазначивши лише, що таку подано в межах строку на касаційне оскарження.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2022року наведені Фондом гарантування вкладів фізичних осіб підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження визнані неповажними, оскільки заявником не зазначено та дату отримання копії оскаржуваної постанови та не надано доказів, що підтверджують таку обставину (конверт апеляційного суду або довідка). Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги. Зокрема, запропоновано заявникові подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав та надання доказів на їх підтвердження та сплатити судовий збір у розмірі 4 206,62 грн.
 
У лютому 2022 року засобами поштового зв`язку заявник подав нову заяву про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження та платіжне доручення від 01 лютого 2022 року № 241 про сплату судового збору у розмірі 4 206,62 грн.
 
У новій заяві про поновлення пропущеного строку Фонд гарантування вкладів фізичних осіб посилається на карантинні заходи, запроваджені Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року, як на підставу пропуску строку на касаційне оскарження. Крім того, зазначає, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) фактично введення карантинних заходів віднесено до форс-мажорних обставин.
 
З огляду на ускладнення ситуації поширення на території України гострої распіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, внесення міста Київ до «червоної зони» у Фонді запроваджено дистанційну форму роботи, тому відсутність фізичної присутності працівників юридичного департаменту та канцелярії в офісі виникли обставини, які призвели до пропуску строку на касаційне оскарження.
 
Відтак, вважає дані обставини поважними для поновлення строку на касаційне оскарження рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2021 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року.
Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, оцінивши нові доводи поважності причин пропуску строку, Верховний Суд керувався наступним.
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини(далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.
 
Крім того, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Відповідно до практики ЄСПЛ, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у параграфі 41 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Аналогічні висновки викладені ЄСПЛ також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Доводи заявника щодо поважності причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження через запровадження карантину не можна визнати поважними з огляду на таке.
 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.
 
Відповідно до пункту 12 розділу І Закону № 540-IX розділ XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 наступного змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
 
17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX (далі - Закон № 731-IX), яким внесено зміни до пункту 3 розділу XII «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України та викладено в новій редакції, а саме: «Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом».
 
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що у період дії карантину суд за заявою учасників справи може поновити процесуальні строки, встановлені нормами процесуального права, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
 
Посилання заявника на запровадження карантинних обмежень не є безумовною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку без зазначення та наведення відповідного обґрунтування і надання доказів неможливість здійснення процесуальних дій, що зумовлені такими обмеженнями.
 
Переведення працівників підприємства в режим дистанційної роботи не нівелює обов`язки працівників підприємства належним чином виконувати передбачений обсяг функцій і фактично є питанням організації внутрішніх робочих процесів. Ці підстави не спричинили припинення діяльності підприємства, а відтак Фонд жодним чином не був обмежений у праві на своєчасне отримання правової допомоги у встановлені строки.
 
Отже, наведені заявником у заяві підстави про поновлення строку на касаційне оскарження не дають підстав для висновку, що строк на касаційне оскарження рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2021 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, пропущено з поважних причин.
Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
Отже, оскільки заявником не наведено поважних причин, які б перешкоджали своєчасному вчиненню відповідної процесуальної дії, тому відсутні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.
 
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товарної біржи «Українська енергетична біржа» про визнання договору поруки припиненим, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.         
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     А. С. Олійник       С. О. Погрібний