ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

27 січня 2022 року                                                                        м. Чернівці
справа № 727/8330/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Литвинюк І.М., Височанської Н.К.
секретар: Конецька Д.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 листопада 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Танасійчук Н.М.),-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії до квартири що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , опалювальною площею 50,60 кв.м.
Між сторонами виникли та існують фактичні договірні відносини. Відповідачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Позивачем умови договору були виконані в повному обсязі, послуги централізованого опалення надавались протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках. Вартість послуг підприємством визначалась згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії комунальних послуг №650 від 06.06.2014 року та №146 від 17.10.2014 року.
___________________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/55/22                                                                                                                                                  

У відповідності до вимог ст.19 Закону України «Про теплопостачання», ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично відпущену теплову енергію та згідно із вимогами статей 64,67, 156,162 ЖК України споживач зобов`язаний щомісячно вносити на рахунок заявника оплату за теплопостачання до його квартири. 
Відповідач ОСОБА_1 , в порушення зазначених норм, не сплатила за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2018 року по 31.07.2021 року, в результаті чого у неї утворилася заборгованість у розмірі 15611 гривень 17 копійок.
Згідно із п.2 ст.625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу та 3% річних від простроченої суми. Якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок інфляційних втрат складає 1394 гривні 96 копійок та 3% річних складають 567 гривень 12 копійок.
Із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, поданої до суду 23.11.2021 року, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у розмірі 8487 гривень 32 копійки, а також: 559 гривень 90 копійок - втрат від інфляційних процесів, 196 гривень 23 копійки - три відсотка річних та 2270 гривень понесених судових витрат по сплаті судового збору.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 листопада 2021 року позовні вимоги Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з серпня 2018 року по липень 2021 року в сумі 6328,77 грн , а також втрати від інфляційних процесів в сумі 559 гривень 90 копійок та три відсотки річних в сумі 196 гривень 23 копійки, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1692 гривні 47 копійок.
Стягнуто з МКП «Чернівцітеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 , понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 763 гривні 25 копійок.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» подано апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції неправомірним, таким що порушує норми матеріального та процесуального права, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, а висновки суду не відповідають їх фактичним обставинам, що є підставою для їх скасування.
Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 листопада 2021 року скасувати, заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та здійснити розподіл судових витрат стягнувши на їх користь 5675 гривень сплаченого судового збору. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції неправомірно застосовано строки позовної давності та частково задоволені позовні вимоги, оскільки строк позовної давності переривається разом із учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу чи іншого обов`язку. Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності. Твердження відповідачки про сплив строку позовної давності за період з лютого по липень 2018 року є безпідставним, скільки строки позовної давності були перервані, так як за вказаний період відповідачкою здійснювалися проплати. Такими діями відповідачка визнала заборгованість за період, який виходить за межі строку позовної давності, що підтверджується копіями квитанцій, яким здійснено оплату за вказаний період.
Зазначає, що суд першої інстанції при винесенні рішення не правомірно стягнув правову допомогу, оскільки адвокатом Загарія Олександр не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги, а лише зазначено, що згідно договору від 01.11.2021 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання правової допомоги. Також до договору не надано акту приймання-передачі наданих послуг, які мали бути складені та підписані кожною стороною.
Крім того, такі витрати на правничу допомогу є не співмірними із складністю даної справи, адвокатом не надано обсягу послуг, затраченого ним часу на надання таких послуг, і такі витрати не відповідають критерію реальності та розумності їх розміру. Для підготовки відзиву по даній справі та заяви про застосування строків позовної давності адвокатом витрачено не більше однієї години, вартість якої коштує не більше 400 гривень, консультація по даній справі не може коштувати більше ніж 200 гривень.
Посилається на те, що суд першої інстанції при винесенні рішення зважив на специфіку даної справи та зменшив адвокатські витрати, але не звернув уваги на те, що в тарифі підприємства не передбачено відшкодування адвокатських витрат, підприємство є збитковим, тому просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
   Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам в повному обсязі не відповідає.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» щомісячно з 01.02.2018 року по 31.07.2021 року нараховувало відповідачу плату за надані послуги з постачання теплової енергії, однак остання не сплачували кошти за вказані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 8487 гривень 32 копійки, однак заборгованість за період з 02.2018 року по 07.2018 року в розмірі 2158,55 гривень не підлягає стягненню, у зв`язку із пропуском строку позовної давності, так як вказаний період не охоплюється трьома роками, що передують зверненню позивача до суду з цим позовом. 
Однак колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що не відповідають обставинам справи, постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 та користується послугами, які надає МКП «Чернівцітеплокомуненерго» (а.с.15).
Правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги»  та «Про теплопостачання».
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно ст.9 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.
За змістом статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач теплової енергії фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі продажу.

Згідно статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633IV  споживач повинен щомісячно здійснювати оплату Теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з постачання теплової енергії. Між сторонами виникли та існують фактичні договірні відносини. Відповідачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Статтею 12 ЦПК України визначено, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив учасникам справи рівні можливості щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності боргових зобов`язань у відповідача перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії.
З матеріалів справи вбачається, що 23 листопада 2021 року позивач МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду першої інстанції із заявою про зменшення позовних вимог, в якій посилаючись на здійснений перерахунок просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в сумі 8487 гривень 32 копійки, а також стягнути 559 гривень 90 копійок інфляційних втрат та 196 гривень 23 копійки трьох відсотків річних, здійснити розподіл судових витрат.
24 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_1 надіслала до суду заперечення, згідно якого позов визнає частково, а саме в сумі 6328,77 грн, вказуючи, що оскільки позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.02.2018 року по 31.07.2021 року, то слід врахувати, що за період з 02.2018 року по 07.2018 року закінчився строк позовної давності, тому просила його застосувати до вказаного періоду. Інфляційні втрати та 3% річних відповідач визнає. Крім того просила стягнути з позивача витрати на правову допомогу, в сумі 7 700 грн. 
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції погодився із запереченнями відповідачем в яких зазначено, що позивач звернувся до суду в серпні 2021 року і до вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю три роки, а тому строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла за період з лютого 2018 року по липень 2018 року в розмірі 2158 гривень 55 копійок сплила, і підстав для її стягнення немає.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».
Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 8487 гривень 32 копійки за період з лютого 2018 року по липень 2021 року. 
З матеріалів справи вбачається, що разом із відзивом на позовну заяву відповідачем долучено до матеріалів справи копії квитанцій (а.с.26,27), з яких вбачається, що 23 квітня 2018 року ОСОБА_1 здійснила оплату за житлово-комунальні послуги, а саме за постачання теплової енергії за період з 01.02.2018 року по 28.02.2018 року на загальну суму 1020 гривень, квитанцією від 31.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснила оплату за житлово-комунальні послуги, а саме за постачання теплової енергії за період з 01.03.2018 року по 31.03.2018 року на загальну суму 1021 гривня.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що такі дії відповідачки свідчать про визнання боргу та підтверджують переривання строку позовної давності, про застосування якої просила сторона по справі, оскільки вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності. Наявність в матеріалах справи таких квитанцій є належними доказами, що підтверджують факт такого переривання.
З огляду на зазначене, при вирішення цього спору суд першої інстанції не врахував, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість в межах заявлених вимог, а тому звернувшись до суду у серпні 2018 року, позивач не пропустив позовну давність до певних платежів, зокрема за період з лютого 2018 року по липень 2018 року, тому сума заборгованості, яка зазначена позивачем, повинна бути стягнута в повному обсязі.
У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
Судом першої інстанції належним чином не досліджено матеріали справи, а саме докази, які підтверджують переривання перебігу строку позовної давності, тому суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що розмір інфляційних втрат на трьох відсотків річних сторонами не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів не беруться до уваги, оскільки є необґрунтованими та безпідставними.
Відтак, апеляційний суд вважає, що вимога про стягнення 2158 гривень 55 копійок, як складають різницю між наявною сумою заборгованості та сумою задоволених судом першої інстанції вимог, є належним чином доведеною, та обґрунтованою.
Враховуючи те, що позовні вимоги МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є підставними та доведеними, тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та стягненні витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню.
Що стосується розподілу судових витрат, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог МКП «Чернівцітеплокомуненерго», підстав для стягнення витрат на правову допомогу надану ОСОБА_1 не вбачається. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем пред`явлено позов про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги на загальну суму 8487,32 грн., та з даної суми судом першої інстанції задоволено позов на суму 6328,77 грн. та стягнуто з відповідачки судовий збір у сумі 1692,47 грн. 
З врахуванням стягнутої апеляційним судом суми заборгованості в розмірі 2158,55 грн., загальна сума боргу буде становити 8487,32 грн. (6328,77 + 2158,55), що становить 100 % від пред`явлених позовних вимог.
За пред`явлення позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 270 гривень, а отже із врахуванням стягнутої судом першої інстанції суми судового збору в розмірі 1692,47 гривень з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подання до суду позовної заяви на суму 577 гривень 47 копійок, а також у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги і сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір на суму 3405 гривень. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, та в частині стягнення понесених ОСОБА_1  витрат на правову допомогу,  скасувати та постановити у цій частині нове судове рішення, яким позов МКП «Чернівцітеплокомуненерго»  задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в розмірі 2158 (дві тисячі сто п`ятдесят вісім) гривень 55 копійок.
Стягнути з    ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго»  577 гривень 47 копійок судового збору за подачу позовної заяви.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» понесені судові витрати за подання апеляційної скарги і розмірі 3405 гривень.
У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Повний текст постанови складений 27 січня 2022 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк