ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 лютого 2022 року           справа №425/2025/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В, Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2021 р. у справі № 425/2025/21 (головуючий І інстанції Москаленко В.В.) за позовом ОСОБА_1   до поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП рядового поліції Кашталова Дмитра Олеговича, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

                                                     ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 02 липня 2021 року звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП рядового поліції Кашталова Дмитра Олеговича (далі - відповідач), в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 629784, прийняту 23.06.2021 року поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП рядового поліції Кашталова Дмитра Олеговича, а провадження у справі закрити. (а.с. 2-6).
Ухвалою суду першої інстанції від 08.09.2021 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент патрульної поліції Національної поліції України (а.с. 64).
Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог, а постанова ДП18 № 629784 від 23.06.2021 року про накладення штрафу в розмірі 20 4000,00 грн. у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишена без змін (а.с. 95-97).
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с. 100-103).
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відеозапис, який був зроблений за допомогою службової нагрудної камери на одязі поліцейських та відеореєстратора зі службового автомобіля під час перегляду у судовому засіданні 17.11.2021 р. не був переглянутий в повному обсязі. Суд не взяв до уваги, що відповідач в оскаржуваній постанові невірно посилається на рішення суду, яке є підставою позбавлення його права керування транспортними засобами. Апелянт зазначає про безпідставність зупинення його поліцейськими у зв`язку з тим, що він не порушував правила дорожнього руху. Також вказує на те, що відповідачем не були роз`яснені йому права за ст. 268 КУпАП.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши суддю-доповідача дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відповідь на апеляційну скаргу, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем 23.06.2021 було складено постанову серії ДП18 № 629784 про накладення на позивача адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Із змісту вказаної постанови вбачається, що 23.06.2021 року о 07 год. 37 хв. у м. Рубіжне по вул. І. Богуна, буд. 91, водій, керуючи транспортним засобом, порушив п.п.9.2.(б) ПДР України і під час перевірки документів було встановлено, що водій позбавлений права керування транспортним засобом на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду від 25.01.2021 у справі № 428/5970/20, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП і згідно ст. 36 КУпАП до позивача застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400,00 грн. (а.с. 8, 42, 60).
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції переглянутий відеозапис подій, зроблений 23.06.2021 за допомогою службової нагрудної відеокамери на одязі поліцейських та відеореєстратора зі службового автомобілю, і який записаний на dvd-диску та долучений до матеріалів цієї адміністративної справи (а.с. 62).
Суд першої інстанції за результатами перегляду відеозапису в рішенні  вказав, що відеозапис зроблений 23.06.2021 і на ньому зафіксовано, що автомобіль під керуванням позивача був зупинений працівниками УПП у місті Рубіжне по вул. І. Богуна на підстави, того, що позивач під час руху на автомобілі не ввімкнув світовий покажчик повороту відповідного напрямку. На вимогу поліцейського позивач не надав посвідчення  водія. При цьому позивач повідомив поліцейським, що посвідчення водія він ніколи не отримував. Під час встановлення поліцейським особи правопорушника, згідно посвідчення УБД серії НОМЕР_1 від 17.08.2015, було встановлено, що позивач позбавлений права керування транспортними засобами на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.01.2021 у справі № 428/5970/20. На запитання поліцейського, чи відомо позивачу про позбавлення його посвідчення водія, останній відповів, що відомо і посвідчення водія у нього вилучені. 
При розгляді справи суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України  «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).
Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі  (п.1.10 ПДР). 
Згідно п. 2.2. ПДР власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Частиною 4 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У випадках, передбачених частинами першою та другою ст. 258 КУпАП  уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» занотовано: поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи  (ст. 280 КУпАП).
Встановлено, що доказом в цій справі згідно ст. 251 КУпАП є відеозапис порушення з нагрудних відеокамер на одязі поліцейських.
З відеозапису, дослідженому у судовому засіданні, який надано відповідачем та додано до матеріалів справи вбачається, що під час з`ясування особи позивача, відповідачем було встановлено факт позбавлення останнього водійських прав рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області, яке позивач оскаржив в апеляційному порядку. Крім цього, позивач особисто підтвердив інспектору поліції, що  йому відомо про існування рішення суду, яким він позбавлений посвідчення водія.
Судом першої інстанції обґрунтовано вказано на право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції стосовно не прийняття до уваги доводу позивача про те, що відповідач не мав доказів вчинення правопорушення, а тому неправомірно притягнув його до адміністративної відповідальності, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки документи, зокрема, посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Вказаної позиції дотримується і Верховний Суд. Так в постанові у справі № 127/19283/17 від 25.09.2019  зазначено наступне: «Верховний Суд наголошує, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи». 
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.10.2020, у справі № 428/5970/20 (провадження№ 3/428/1575/2020), позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст.122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення, з урахуванням ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік (а.с. 21-25).
Постановою Луганського апеляційного суду від 25.01.2021 у справі № 428/5970/20 (провадження № 33/810/216/20), апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.10.2020 щодо позивача за ст. ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП України  - без змін ( а.с.26-31).
На виконання постанови Луганського апеляційного суду від 25.01.2021 № 33/810/216/20  у позивача вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 , видане 02.11.2007 Сєвєродонецьким РЕП МРВ ДАЇ УМВС України в Луганській області, що зафіксовано  актом від 03.03.2021 (а.с.32). 
Також з акту вбачається, що позивач, як особа у якої вилучено посвідчення водія, особистим підписом підтвердив, що з вимогами ст. 63 Конституції України та ст. 317 КУпАП, ознайомлений. При цьому будь-які клопотання, заперечення або пояснення позивач до акту вилучення посвідчення водія від 03.03.2021 року  не надав.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги твердження позивача про те, що відповідач в оскаржуваній постанові невірно вказав підставу, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме: позбавлення права керування транспортними засобами відповідно до рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.01.2021, оскільки рішення суду, яким позивача позбавлено права керування транспортними засобами прийнято 16.10.2021. 
За вимогами  ст.294 КУпАП  постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Стосовно доводів позивача про недоведеність порушення ним вимог щодо не ввімкнення під час руху на автомобілі світлового покажчика повороту відповідного напрямку і, як наслідок, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Ч. 2 ст. 122 КУпАП встановлює відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди
Колегія суддів апеляційної інстанції переглянула відеозапис з бодікамер поліцейських і не знайшла підтвердження відображення в постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 629784, прийнятої 23.06.2021 року факту порушення позивачем вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідно до яких позивач не увімкнув світловий сигнал покажчика повороту відповідного напрямку. 
Суд прийшов до такого висновку з огляду на те, що бодікамера фіксувала автомобіль, що їхав попереду поліцейського автомобіля, на рівні  заднього скла, з якого не вбачалось навіть багажника і номерного знаку автомобіля. При цьому на панелі приборів поліцейського автомобілю знаходився і формений головний убір, який  зменшував площу огляду.
Таким чином суд приймає доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
З відеозапису також вбачається, що відповідачем було роз`яснено позивачу його права та обов`язки, на що позивач відповів, що права йому зрозумілі і він не має бажання скористатись будь-яким зі своїх прав під час розгляду відповідачем адміністративної справи щодо нього. Крім того, після розгляду справи та оголошення відповідачем постанови про застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, позивач особистим підписом у постанові засвідчив, що права та строки її оскарження йому роз`яснені. При цьому ніяких клопотань, в тому числі і щодо перегляду відеозапису, або пояснень позивач не заявляв та не висловлював.
Тому суд не приймає доводи позивача щодо не ознайомлення його з правами, передбаченими ст.268 КУпАП.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Ч.3. ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягнення на користь позивача судовий збір пропорційно задоволених вимог, а саме в сумі 567,50 грн.
За визначенням ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції частково неправильно вирішив справу за суттю вимог, тому постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.
На підставі наведеного, керуючись статтями 139, 205, 271, 272, 286, 308, 311, 313, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                              
                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2021 р.  у справі  № 425/2025/21 - задовольнити частково.
Рішення  Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2021 р.  у справі № 425/2025/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування постанови ДП18 № 629784 від 23.06.2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Прийняти в цій частині нову постанову.
Скасувати постанову поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП рядового поліції Кашталова Дмитра Олеговича  ДП18 № 629784 від 23.06.2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
В інший частині рішення  Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2021 р.  у справі  № 425/2025/21 - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Луганській області ДПП (код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: вул. Штейгерська, 8, м. Лисичанськ, Луганська обл., 93100) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати з оплати судового збору у розмірі 567,50 (п`ятсот шістдесят сім грн. 50 коп.) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                    Г.М. Міронова
Судді                                                                                                       І.В. Геращенко  
                                                                                                                 Е.Г. Казначеєв