01.02.22
22-ц/812/298/22
Провадження № 22-ц/812/298/22 Головуючий суду першої інстанції Рум`янцева Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року м. Миколаїв Справа 489/5747/15-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Бондаренко Т.З., Яворської Ж.М., 
при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,
за участю представника скаржника - ОСОБА_4,
приватного виконавця - Баришнікова А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2021 року, постановлену під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якої складено 17 грудня 2021 року, за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. про арешт коштів боржника,

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. про накладення арешту на грошові кошти боржника.
Доводи скарги обґрунтовував тим, що йому стало відомо про те, що приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. в межах виконавчого провадження № 67553599, винесено постанову про арешт коштів боржника від 17 листопада 2021 року, відповідно до якої накладено арешт на належні йому грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення такої постанови.
На його ім`я відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», на який він отримує заробітну плату. Отже даний рахунок має спеціальний режим використання.
Однак не зважаючи на характеристику відкритого на ім`я скаржника банківського рахунку, на нього було накладено арешт на підставі оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 17 листопада 2021 року, що призвело до фактичної неможливості отримання ним належної йому заробітної плати.
Вказана обставина поставила його у скрутне матеріальне становище, оскільки в нього відсутні кошти на придбання продуктів харчування, необхідних ліків, на оплату комунальних послуг, тощо.
За такого накладення арешту на його рахунок, який призначений для зарахування заробітної плати, унеможливлює отримання належної частини заробітної плати згідно чинного законодавства України, що призводить до порушення конституційних прав громадянина, а тому постанова про арешт коштів боржника від 17 листопада 2021 року є неправомірною. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. про арешт коштів боржника від 17 листопада 2021 року, винесену в межах виконавчого провадження № 67553599 з виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва, виданого 11 березня 2016 року у справі № 489/5747/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в розмірі 57 748, 96 дол. США, що еквівалентно 1 234 184, 79 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2021 року скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Скасовано арешт, накладений 17 листопада 2021 року на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д., винесеної в межах виконавчого провадження № 67553599 з виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва виданого 11 березня 2016 року по справі № 489/5747/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 08/04/2008/840 К-1058 від 24 квітня 2008 року у загальному розмірі 57 748, 96 дол. США, що еквівалентно 1 234 184 грн 79 коп., на особовий зарплатний рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 .
Ухвала суду мотивована тим, що рахунки які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а відокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.
Накладення арешту на рахунок, з якого ОСОБА_1 отримує заробітну плату, яка є його єдиним джерелом доходу, поставила його у скрутне матеріальне становище. Даних про наявність у ОСОБА_1 інших доходів матеріали справи не містять. Арешт вказаного рахунку порушує право боржника на отримання коштів, необхідних для існування, а тому скарга підлягає задоволенню.
Не погодившись з ухвалою суду приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков А.Д. подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що 17 листопада 2021 року від представника стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») надійшла заява про примусове виконання листа Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі № 489/5747/15-ц від 11 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 08/04/2008/840 К - 1058 від 24 квітня 2008 року в розмірі 57 748,96 доларів США, що еквівалентно 1 234 184,79 грн.
До заяви було додано належно оформлений виконавчий документ.
Виконавчим документом визначено боржника ОСОБА_1 , а ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2021 року, якою замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах, виданих відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2015 року у справі № 489/5747/15-ц.
17 листопада 2021 року за результатами розгляду заяви винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 67553599.
В той же день, тобто 17 листопада 2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника.
На рахунок НОМЕР_1 відкритий у Миколаївському обласному управлінні АТ ««Державний ощадний банк України» для виплат заробітної плати арешт не накладався.
Відповідно до електронних відповідей банківських установ, куди направлялась постанова державного виконавця про накладення арешту, повернуто постанову про арешт коштів без виконання у зв`язку з тим, що боржник не є клієнтом банку. Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» постанову про арешт коштів прийняв з частковим виконанням. Загальний залишок наявних коштів в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на рахунку складає 217,95 грн.
Скаржник вважає постанову про арешт коштів від 17 листопада 2021 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки має відкритий рахунок для отримання заробітної плати НОМЕР_1 у АТ «Державний ощадний банк України», на який арешт не накладався.
Суд першої інстанції не дослідив, що арешт на рахунок відкритий для виплат заробітної плати в АТ «Державний ощадний банк України» виконавцем не накладався, боржником ОСОБА_1  не надано документи на підтвердження того, що арештовані рахунки боржника мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на таких рахунках, заборонено законом. Також від банку, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, не надано інформації про статус коштів і рахунка, відкритого на ім`я боржника ОСОБА_1 , що має спеціальний режим використання.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги не визнав, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2021 року без змін.
У відзиві зазначав, що як в самому тексті постанови приватного виконавця про накладення арешту так і в матеріалах виконавчого провадження, розміщених в автоматизованій системі виконавчих проваджень, відсутня інформація відносно реквізитів таких рахунків та банків, що їх обслуговують.
При цьому варто звернути увагу, що відповідно до реалізації наказу Міністерства юстиції України від 23 березня 2021 року № 1061/5, яким внесено зміни до наказу від 16 квітня 2019 року № 1203/5 «Про затвердження Порядку автоматизованого арешту коштів боржників на рахунках у банках за виконавчим провадженням про стягнення аліментів», постанови про арешт/зняття з арешту коштів на рахунках боржників державні та приватні виконавці мають можливість направляти до банків через Автоматизовану систему виконавчого провадження без обмежень за категоріями стягнення.
Тобто, взаємодія між виконавцями і банками відбувається в електронному вигляді та арешт накладається банками автоматично. 
В своїй апеляційній скарзі виконавець наполягав, що на рахунок НОМЕР_1 в АТ «Державний ощадний банк України» арешт накладено не було. Однак жодних доказів на підтвердження цього виконавець не надав та відповідне спростовується матеріалами справи.
На день слухання справи від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2015 року, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 08/04/2008/840 К-1058 від 24 квітня 2008 року в розмірі 57 748,96 доларів США, що еквівалентно 1 234 184 грн 79 коп., а саме: 47 604,12 доларів США, що еквівалентно 1 017 373 грн 83 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4 007,90 доларів США, що еквівалентно 85 655 грн 04 коп. - заборгованість за відсотками, 688,54 доларів США, що еквівалентно 14 715 грн 17 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту, 5 448,40 доларів США, що еквівалентно 116 440 грн 75 коп. - штраф за порушення умов договору. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн 00 коп., по 1 827 грн 00 коп. з кожного.
Це судове рішення набрало законної сили 24 листопада 2015 року.
11 березня 2016 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по вказаній справі видано виконавчий лист стосовно боржника ОСОБА_1 , де зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 24 листопада 2016 року.
24 жовтня 2017 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Іскяндаровою А.Ф. зазначений виконавчий лист повернуту стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме з підстав наявної встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. 
Ухвалою суду від 23 липня 2021 року, замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах, виданих відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 листопада 2015 року по справі № 489/5747/15-ц (провадження № 2/489/2684/15). У задоволенні вимог заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 відмовлено.
17 листопада 2021 року приватним виконавцем Баришніковим А.Д. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 67553599 з примусового виконання виконавчого листа № 489/5747/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 08/04/2008/840 К-1058 від 24 квітня 2008 року у загальному розмірі 57 748,96 доларів США, що еквівалентно 1 234 184 грн 79 коп.
В той же день 17 листопада 2021 року приватним виконавцем Баришніковим А.Д. у цьому провадженні винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 боржника ОСОБА_1 .
Згідно довідки Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 25 листопада 2021 року за вих. № 112.13-50/1990, видану на вимогу ОСОБА_1 , останній є клієнтом Миколаївського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» та має відкритий зарплатний рахунок в гривні.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
За приписами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Оскаржуване судове рішення таким вимогам закону не відповідає.
За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Положеннями частини 1 статті 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до
статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до
статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до
статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Частиною 1 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Частиною 1 статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника кошів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Розмір відрахувань із заробітної плати визначено статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір відрахувань із заробітної плати встановлюється у постанові виконавця про звернення стягнення на заробітну плату (пункт 1 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5).
За приписами частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини 1 статті 34 цього Закону.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
Аналіз вказаних положень в кореспонденції із приписами статті 1074 ЦК України, статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а також статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" дає підстави для висновку, що рахунки на які зараховується заробітна плата, нормативно не визначені як рахунки із спеціальним режимом використання, не є такими рахунками, вказані рахунки є звичайними поточними рахунками та банківське законодавство не містить визначення такого виду рахунків як "зарплатний", що у свою чергу дає підстави для висновку про відсутність обмежень для накладення арешту на кошти на таких рахунках, крім обмеження розміру арештованих коштів відповідно до обмежень щодо можливого розміру стягнення.
Судова практика з питань накладення арешту на кошти на поточних рахунках, не містить нормативного обґрунтування (посилання) при кваліфікації поточних рахунків, на які може зараховуватись і заробітна плата, як рахунків із спеціальним режимом використання.
Також статтею 73 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.
Основана заробітна плата відсутня у цьому переліку.
Змістом наведених норм права визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, оскільки законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).
Отже звернення стягнення на заробітну плату має здійснюватися виконавцем у відповідності до положень статей 68-70 Закону України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів, не повинно унеможливлювати своєчасну виплату боржнику заробітної плати.
Накладаючи арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , який не виконав судове рішення, приватний виконавець у постанові від 17 листопада 2021 року зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Отже, приватним виконавцем при винесенні вказаної постанови не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження».
З пояснень приватного виконавця Баришнікова А.Д. в суді апеляційної інстанції та доводів апеляційної скарги встановлено, що  02 листопада 2021 року копію постанови про арешт коштів боржника направлено за допомогою електронно цифрового підпису до АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк», АТ «ОКСІ банк», АТ «ТАСкомбанк», ПАТ КБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Акціонерне товариство «ПроКредит Банк», Акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Львів», Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК», Акціонерне товариство «ОТП БАНК», Акціонерне товариство «Ідея Банк», Акціонерне товариство «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», АТ Банк «Авангард» для виконання.
Відповідно до електронних відповідей банківських установ: АТ «Універсал Банк», АТ «ОКСІ банк», ПАТ КБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Акціонерне товариство «ПроКредит Банк», Акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Львів», Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК», Акціонерне товариство «ОТП БАНК», Акціонерне товариство «Ідея Банк», Акціонерне товариство «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», АТ Банк «Авангард» повернуто постанову про арешт коштів без виконання у зв`язку з тим, що боржник ні є клієнтом банку (відсутні відкриті рахунки), АТ КБ «ПриватБанк» - постанова про арешт коштів прийнята з частковим виконанням. Загальний залишок наявних коштів в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунку складає 217,95 грн.
За наданої боржником ОСОБА_1 довідкою, виданої останньому банківською установою, встановлено що останній є клієнтом Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» та має відкритий зарплатний рахунок у гривні № НОМЕР_1 .
Між тим на рахунок НОМЕР_1 відкритий у Миколаївському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» для виплат заробітної плати арешт не накладався.
Отже банк, на якого нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладено обов`язок визначати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову приватного виконавця про накладення арешту на кошти боржника, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 не отримував, а відтак й не повідомляв приватного виконавця, як того вимагає закон, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Таким чином ОСОБА_1 не довів, що він надав приватному виконавцю достатні документи на підтвердження того, що його рахунок, на який за його твердженнями було накладено арешт, має спеціальний режим використання, а також, що така інформація надходила до приватного виконавця від АТ «Ощадбанк», в якому відкрито відповідний рахунок. 
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді скарги порушені норми процесуального права, а тому на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 КПК України ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги. 
Згідно із підпунктом "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи.
Отже з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 496, 20  грн.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).
Законом України «Про судовий збір» ставка судового збору при зверненні до суду зі скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця не визначена. За такого ОСОБА_1 при зверненні до суду зі скаргою, судовий збір не сплачувався.
При зверненні до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. було сплачено судовий збір у розмірі 2481, 00 грн, тобто виходячи зі ставки судового збору, яка передбачена підпунктом 9 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду юридичною особою або фізичною особою підприємцем.
Між тим, відповідно до роз`яснень викладених в постанові Верховного Суду по справі № 490/3876/19 від 02 грудня 2020 року, апеляційна скарга подається приватним виконавцем як фізичною особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, а не приватним підприємцем. Тому, за подання приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду підлягає застосуванню ставка судового збору фізичною особою у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якої у даному випадку складає 496, 20 грн. Саме у такому розмірі підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. судовий збір, сплачений останнім за подачу апеляційної скарги, інші 1 984,80 грн судового збору, які є надлишково сплаченими приватним виконавцем виконавчого округу Баришніковим А.Д., згідно до приписів Закону України «Про судовий збір» можуть бути повернуті останньому за його клопотанням.
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича про арешт коштів боржника від 17 листопада 2021 року, винесену у виконавчому провадженні №67553599 з виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва, виданого 11 березня 2016 року стосовно стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 234 184, 79 грн відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича 496, 20 грн судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.З. Бондаренко

                                                                                      Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.