СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року                                     м. Харків              Справа № 922/2321/20 (922/605/21)  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Слободін М.М. , суддя  Хачатрян В.С.
за участю секретаря судового засідання – Овчаренко О.С.
та за участю представників сторін: 
від позивача – Колесніков А.Г. (Ордер № 1127423 від 26.06.2021)
від відповідача 1 – не з`явився
від відповідача -2 – Зозуля О.О. (особисто), Дробчак Л.В. (Ордер № 1003094 від 10.01.2022)
від третьої особи 1 – не з`явився
від третьої особи 2 – не з`явився
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 3385 Х/1)
          на рішення  Господарського суду Харківської області від 24.09.2021, ухвалене у складі судді Кононової О.В. (повний текст складено та підписано 04.10.2021),
          у справі № 922/2321/20 (922/605/21),
          в межах справи № 922/2321/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 
          за  позовом – Фізичної особи  ОСОБА_1 
          до відповідачів:
          1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс»,
           2) Фізичної особи ОСОБА_2 ;
          за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:
          1) Фізична особа ОСОБА_3 
          2) Державний реєстратор Виконавчого комітету Мерефянської міської ради 
Харківського району Харківської області Мороз Н.Є.
          про визнання протиправним, скасування рішення державного реєстратора та витребування майна

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа №922/2321/20 про визнання неплатоспроможним Фізичної особи ОСОБА_1 .
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.08.2020 серед іншого було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено у встановленому Кодексом України з процедур банкрутства порядку оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Ющенко Віталіну Михайлівну. Заборонено фізичній особі ОСОБА_1 відчужувати майно. Звернуто увагу на те, що у відповідності до ч. 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
24.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області та після уточнення позовних вимог просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Мороз Наталії Євгенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54442681 від 06.10.2020 15:44:23;
- витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
- визнати право приватної власності на квартиру загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 26 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .
Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/605/21) в задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Харківської області від 21.07.2021 по справі № 922/2321/20 (922/605/21).
Не погодившись з рішенням ухваленим судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , який просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/605/21). 
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.10.2021 справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Шутенко І.А., суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 апеляційну скаргу залишено без руху, встановлено апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення недоліків, а саме:
-надати до Східного апеляційного господарського суду докази надіслання копії апеляційної скарги іншим учасникам справи відповідно до вимог ст. 259 ГПК України (описи вкладення);
- надати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 31560,00 грн.
15.11.2021 до Східного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга (з усунутими недоліками) (вх. № 13239), в якій останній просив:
1. Повернути надмірно сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.
2. Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/605/21). 
3. Прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Мороз Наталії Євгенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54442681 від 06.10.2020 15:44:23;
- витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 і визнати право приватної власності на квартиру загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 26 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що вважає рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 прийнято з порушенням норм процесуального права і помилковим застосуванням норм матеріального права, що призвело до нез`ясування обставин, які мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинам справи.
Зазначив, що після смерті своєї матері ОСОБА_4 він набув право власності на предмет спору - квартиру АДРЕСА_1 . Однак судом першої інстанції не було зроблено належних висновків і не визначено власника майна на момент вчинення спірних дій (06.10.2020), що призвело до подальших помилок і прийняття незаконного рішення.
Вказав, що у мотивувальній частині рішення суд докладно дослідив доводи позивача і зазначив, що дії реєстратора прийняті з порушенням законодавства і процедури прийняття, однак жодних висновків про відмову у задоволенні цих вимог мотивувальна частина рішення не містить. На його думку, державний реєстратор вносить незаконний запис про позбавлення власності ОСОБА_1 , а суд першої інстанції відмовляє у скасуванні такого запису, що безумовно прямо суперечить тим нормам, на які посилається суд.
Щодо законності втручання вказав, що звернення стягнення на його майно здійснено у незаконний спосіб, з порушенням законодавства і заборон суду, а витребування майна у добросовісного набувача (хоча добросовісність ОСОБА_2 для нього є сумнівною) прямо передбачено нормами статті 388 ЦК України.
Наголошував, що ОСОБА_2 купила квартиру, яку за декілька місяців двічі переоформлювали, а така необачність, суперечливість показань і позиції останньої вказують на те що вона є черговим технічним володільцем цієї квартири, яку використали для створення «ілюзії добросовісності» набувача. 
Крім того, вказав те, що ОСОБА_2 прописала у квартирі свою малолітню дитину, що також свідчить про її недобросовісність.
Розпорядженням керівника апарату суду від 15.11.2021, у зв`язку з відпусткою судді Ільїна О.В., який входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл справи. 
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021 для розгляд справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Хачатрян В.С., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/605/21). Встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії іншим учасникам справи, але не пізніше ніж до 20.12.2021. Встановлено сторонам строк до 20.12.2021 для подання заяв, клопотань тощо.  Призначено справу до розгляду на 11.01.2022 об 11:00 годині.
Разом з тим, в ухвалі від 22.11.2021 судова колегія зазначила, що дослідивши надану скаржником апеляційну скаргу (з усунутими недоліками), судом встановлено, що ОСОБА_1 викладено обґрунтування своїх апеляційних вимог, яке не було надане в первісній апеляційній скарзі. Тобто фактично апелянтом надано доповнення до первісної апеляційної скарги. Однак, скаржником не порушується питання щодо поновлення строку на подання уточнень до апеляційної скарги.
13.12.2021 до Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» надійшло клопотання про продовження строку на подання відзиву. В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 ним отримано 26.11.2021. Однак на момент отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» не отримано копію апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 у справі №922/2321/20 (922/605/21). Заявник зазначає, що враховуючи, що останній день на подання відзиву на апеляційну скаргу припадає на 11.12.2021, просить продовжити строк на подання відзиву та надати можливість ознайомитися з матеріалами справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» про продовження строку на подання відзиву.
20.12.2021 до Східного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку (вх. № 14907 від 20.12.2021) та копія апеляційної скарги, яка є ідентичною до раніше поданої (вх. № 13239 від 15.11.2021).
22.12.2021 до Східного апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 адвоката Колеснікова А.Г. надійшло клопотання про дослідження у судовому засіданні документів, наявних у матеріалах справи.
04.01.2022 до Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» надійшла заява, в якій останній просить зобов`язати ОСОБА_1 належним чином направити копію апеляційної скарги з додатками усім учасникам справи за рахунок відправника.
10.01.2022 до Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» надійшли додаткові пояснення, в яких останній просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 по справі № 922/2321/20 (922/605/21). Залишити рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 по справі № 922/2321/20 (922/605/21) без змін.
10.01.2022 до Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» надійшла заява про проведення судового засідання, що призначене на 11.01.2021 о 11:00 год за відсутності представника відповідача, у зв`язку зі станом здоров`я малолітньої дитини представника.
10.01.2022 до Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» надійшла заява на підтвердження стану здоров`я малолітньої дитини представника.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 відкладено розгляд справи на 18.01.2022 о 14:00 год. Явку сторін визнано не обов`язковою.
17.01.2022 до Східного апеляційного господарського суду від третьої особи ОСОБА_3 надійшла заява (вх. № 566), в якій останній проти апеляційної скарги заперечував у повному обсязі, рішення суду просив залишити без змін.
20.01.2022 відкрито судове засідання з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 з врахуванням додаткового обґрунтування (вх. № 13239 від 15.11.2021).
Присутній у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача подану апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/605/21) та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі.
Присутній у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача 2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/605/21) залишити без змін. 
Присутня у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач 2 (особисто) також проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/605/21) залишити без змін. В обґрунтування зазначила, що є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 . Проживає у вказаній квартирі разом зі своєю малолітньою дитиною. Вказану квартиру купувала за допомогою ріелторської фірми, яка перевіряла квартиру та запевнила, що ніяких обтяжень квартира не містить. Зазначила, що зробила у квартирі ремонт.
Представники відповідача 1 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом направленням копії ухвали суду від 11.01.2022 на адресу останніх та переданням секретарем судового засідання телефонограм.
Крім того, з метою належного повідомлення учасників справи на веб-сайті «Судова влада України» здійснено публікацію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2022.
Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача 1 та третіх осіб, у зв`язку з чим, переходить до її розгляду по суті.
Згідно з ч. 1 статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до ч. 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено судом та визнається сторонами, 24.03.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір № 212/06-КВ, відповідно до умов якого ОСОБА_5 надається кредит розміром у 17300, 00 Євро, терміном кредитування 36 місяців, кінцева дата повернення кредиту 23.03.2009, процентна ставка за користування кредитом 11,0% річних.
19.03.2007 між ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 212/06-КВ від 24.03.2006, згідно якого встановили термін кредитування - 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 23.03.2011, процентна ставка за користування кредитом - 12,6% річних.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 212/06-КВ між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», як іпотекодержателем і ОСОБА_4 , як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір № 212/06-KB/Z від 24.03.2006.
Відповідно до умов іпотечного договору № 212/06-KB/Z від 24.03.2006 предметом іпотеки є двокімнатна квартира, загальна площа 45,6 кв.м., житлова плаща 26,0 розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності таким чином: 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Харківським міським фондом приватизації державного житлового фонду від 17.09.1997, зареєстрованим за № 5- 97-100-794 та зареєстрованим КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22.09.1997, записано у реєстрову книгу № П-5-28965, 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину аз законом, посвідченого Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 28.11.2004 за реєстровим № 3-631 та зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічною інвентаризації» згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3915262 від 21.06.2004, реєстраційний номер 5680762, номер запису П-5-28965 в книзі 1.
Крім того, виконання зобов`язань за кредитним договором № 212/06-КВ забезпечено договором поруки 212/06-КВ-П від 24.03.2006, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», як кредитором, ОСОБА_5 , як боржником і ОСОБА_1 , як поручителем, за яким ОСОБА_1 поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором 212/05-КВ.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.03.2014 року по справі № 643/14180/13-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 113739, 64 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 212/06-КВ від 24.03.2006, що складає 113739, 64 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 26,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1134, 40 грн.
Листом від 15.07.2019 № 3134/10 АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Ей Ті Фінанс» повідомило, що між АТ «Дельта Банк», як продавцем та ТОВ «Ей Ті Фінанс», як покупцем, укладено Договір № 1571 /К купівлі-продажу права вимоги за яким АТ «Дельта банк» відступив шляхом продажу право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 211/06-КВ та договором та іпотечним договором № 211/06-KB/Z від 24.03.2006.
Згідно вказаного договору ПАТ «Дельта Банк» передає у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс», а останній приймає у власність право вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають право вимоги до боржників, майновий поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку № 1 до цього Договору.
У Додатку № 1 зазначені кредитний договір № 211/06-КВ від 24.03.2006, дата закінчення договору 23.03.2011 та іпотечний договір № 211/06-KB/Z від 24.03.2006 і загальна заборгованість за договором на дату купівлі-продажу прав вимоги становить 1071511, 70 грн, в тому числі по тілу кредиту - 338969, 88 (11693, 30 EUR), заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитом на дату купівлі- продажу права вимоги 443046, 30 (15283, 58 EUR), пеня, штраф на дату купівлі - продажу 289495, 52 грн.
Крім того, кредитний договір № 212/06-КВ від 24.03.2006, дата закінчення договору 23.03.2011, іпотечний договір № 212/06-KB/Z від 24.03.2006 і договір поруки № 212/06-КВ-П і загальна заборгованість за договором на дату купівлі-продажу прав вимоги 658381, 57 грн, в тому числі по тілу кредиту - 208903, 06 (7206, 44 EUR), заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитом на дату купівлі-продажу права вимоги 271613, 05 (9369, 72 EUR), пеня, штраф на дату купівлі - продажу 177865, 46 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
15.09.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глушко О.В. зареєстрована спадкова справа № 62995400 (номер у нотаріуса 5/2018), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53314413 від 15.09.2018.
Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв ОСОБА_1 , проте Свідоцтво про право на спадщину не видано і право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 не зареєстровано. Відомостей про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 іншими особами крім ОСОБА_1 не має.
17.08.2020 ухвалою Господарського суду Харківської області у справі № 922/2321/20 серед іншого було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено у встановленому Кодексом України з процедур банкрутства порядку оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Ющенко Віталіну Михайлівну. Заборонено фізичній особі ОСОБА_1 відчужувати майно. Звернуто увагу на те, що у відповідності до ч. 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
Відомості про заборону суду внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 37871337 (спеціальний розділ) 21.08.2020 о 17:38:16 год. на підставі ухвали суду, серія та номер: 922/2321/20, виданий 17.08.2020, видавник: Господарський суд Харківської області.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2021 ухвала господарського суду Харківської області від 17.08.2020 про відкриття провадження по справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 залишена без змін. При цьому, судами апеляційної та касаційної інстанції було досліджено правовий режим вказаної квартири та зазначено про правомірність внесення спірної квартири до переліку майна боржника, яке має бути включено до ліквідаційної маси.
Водночас, 06.10.2020 ТОВ «Ей Ті Фінанс» задовольнило свої вимоги стягненням предмету іпотеки повністю. 
Так, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вбачається, що 01.10.2020 14:58:11 державним реєстратором Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Мороз Н.Є. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54442681 від 06.10.2020 15:44:23.
На підставі цього рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності зареєстровано наступним чином:
1/2 частка квартири АДРЕСА_3 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс»;
1/2 частка квартири АДРЕСА_3 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс».
Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2186876763101.
Підставою виникнення у ТОВ «Ей Ті Фінанс» права власності вказано іпотечний договір № 212/06-KB/Z, серія та номер: 420, виданий 24.03.2006, видавник Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Слоневська Д.В.; договір купівлі - продажу прав вимоги, серія та номер: 1571 /К, виданий 15.07.2019 видавник ТОВ «Ей Ті Фінанс»; ПАТ «Дельта Банк», вимога, серія та номер: Б/Н від 25.07.2019, договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором серія та номер: 534 від 15.07.2019, видавник Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В.
27.10.2020 між ТОВ «Ей Ті Фінанс» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3 .
23.12.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В., № 1167.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 241183740 від 20.01.2021 право власності на вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 23.12.2020 державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В. 
Як зазначалося, оскаржуваним рішення суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що дійсно ТОВ «Ей Ті Фінанс» всупереч дії мораторію задовольнило свої вимоги стягненням предмету іпотеки повністю. Судом встановлено порушення прав боржника та його кредиторів вчиненням відчуження спірної квартири, проте вказано, що поновлення такого порушеного права в даному випадку має відбуватись іншим шляхом, зокрема, покладенням відповідальності на особу, яка допустила відповідні порушення, а не покладенням надмірного тягаря відповідальності на іншу особу, яка є добросовісним набувачем квартири – ОСОБА_2 .

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень статті 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.
У відповідності до статей 319, 321, 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.
За приписами статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до статті 388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до статей 12, 15, 16, 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
ЦК України передбачає, зокрема, такий самостійний спосіб захисту права власності та інших речових прав, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикацію (стаття 388 ЦК України), у тому числі й від добросовісного набувача.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикацією є речово - правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
У ході розгляду віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно, позивач повинен надати суду відповідні докази.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, на підставі ч. 1 статті 388 ЦК України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2020 ухвалою Господарського суду Харківської області у справі № 922/2321/20 серед іншого було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; оприлюднено у встановленому Кодексом України з процедур банкрутства порядку оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Ющенко Віталіну Михайлівну. Заборонено фізичній особі ОСОБА_1 відчужувати майно. Звернуто увагу на те, що у відповідності до ч. 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
Відомості про заборону суду внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 37871337 (спеціальний розділ) 21.08.2020 о 17:38:16 год. на підставі ухвали суду, серія та номер: 922/2321/20, виданий 17.08.2020, видавник: Господарський суд Харківської області.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2021 ухвала господарського суду Харківської області від 17.08.2020 про відкриття провадження по справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 залишена без змін. При цьому, судами апеляційної та касаційної інстанції було досліджено правовий режим вказаної квартири та зазначено про правомірність внесення спірної квартири до переліку майна боржника, яке має бути включено до ліквідаційної маси.
Водночас, 06.10.2020 ТОВ «Ей Ті Фінанс» задовольнило свої вимоги стягненням предмету іпотеки повністю. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звернення стягнення на предмети іпотеки, шляхом позасудового набуття права власності ТОВ «Ей Ті Фінанс» на нерухоме майно, що належить боржнику та повинно бути включене до ліквідаційної маси боржника, є протиправним, оскільки відбулося в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі № 922/2321/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 попри заборони, які існували в  Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Разом з тим, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства», Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.
У рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 вказано, верховенство права – це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість – одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Наразі обраний спосіб захисту є несправедливим та дискримінаційним по відношенню до особи, яка є власником спірного майна на даний час – ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол; Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Вищевказані обставини по проведенню змін обсягу вимог свідчить про порушення права мирного володіння майном (права власності) юридичних осіб порівняно із правом мирного володіння (права власності) фізичних осіб, що у розумінні практики ЄСПЛ та Конвенції є неприпустимим. 
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном.
У даному конкретному випадку задоволення судом позовних вимог боржника ОСОБА_1 про витребування майна на підставі статті 388 ЦК України буде свідчити про втручання держави у право мирного володіння ОСОБА_2 своїм майном.
Розглядаючи у даній справі питання співвідношення речового способу захисту, встановленого статтею 388 ЦК України, із правом на мирне володіння майном (Перший протокол до Конвенції), суд враховує наступне.
Перший протокол ратифіковано Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР і з огляду на приписи ч. 1 статті 9 Конституції України, застосовується судами України як частина національного законодавства.
При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес” АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України” від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальних принципів міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи права власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
У даному випадку, матеріли справи свідчать про те, що право власності на спірну квартиру ОСОБА_2 набула не у ТОВ «Ей Ті Фінанс», дії якого щодо реєстрації за ним права власності не відповідали вимогам добросовісності та законності, а у фізичної особи ОСОБА_3 
ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі - продажу спірної квартири вжила усіх розумних та доступних для неї заходів, виявила обережність та обачність для з`ясування всіх правомочностей продавця на відчуження майна, адже договір купівлі-продажу квартири від 23.12.2020 посвідчений у нотаріуса, а право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Під час посвідчення продавець, засвідчив, що квартира в спорі та під заставою не перебувала, правами третіх осіб не обтяжена (п. 5 Договору).
Колегія суддів критично оцінує доводи позивача про те, що ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем, оскільки прописала у квартирі свою малолітню дитину, оскільки кожен розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Крім того, у відповідності до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем квартири, оскільки вона набула спірне майно оплатно, не знала та не могла знати про те, що воно придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, що свідчить про законність та добросовісність такого набуття права власності. 
Покладання на добросовісного набувача майна індивідуального та надмірного тягаря в результаті недобросовісних дій іншої особи, вказує про недотримання балансу інтересів у справі та призводить до порушення принципу пропорційності і як наслідок порушення права власності гарантованого статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
Аналогійний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду у складі палати з розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № Б-39/187-08.
А отже, право на «мирне володіння майном» власника майна – ОСОБА_2 підлягає захисту на підставі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу нерухомості не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням.
Конкуруючий суспільний інтерес ОСОБА_1 у поверненні майна не може вважатися домірним із тими наслідками, яких зазнає життя ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки. 
ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає у квартирі разом зі своєю неповнолітньою донькою, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Вказана квартира є їх єдиним місцем проживання та єдиним майном, що належить ОСОБА_2 на праві власності.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що поновлення порушеного права боржника має відбуватись іншим шляхом, зокрема, покладенням відповідальності на особу, яка допустила відповідні порушення, а не покладенням надмірного тягаря відповідальності на іншу особу, яка є добросовісним набувачем квартири.
Враховуючи викладене, колегія суддів повністю підтримує висновок суду першої інстанції, що застосування положень статті 388 ЦК України до правовідносин у даній справі є таким, що суперечить справедливому застосуванню норми права як елементу верховенства права.

Щодо доводів апелянта про те, що оскаржуване рішення не містить жодних обґрунтувань для залишення без змін рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Мороз Наталії Євгенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54442681 від 06.10.2020 15:44:23, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має, і визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Аналогійний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2021 у справі № 910/11242/19.
Враховуючи, що судом першої інстанції зроблено висновок, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, про відмову у задоволенні позову в частині витребування від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартири, а отже і підстави для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення державного також відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/605/21) підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Щодо клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви (з урахуванням заяви про зміну предмета позову), ОСОБА_1 до суду першої інстанції заявлено вимогу майнового характеру – про визнання права власності на квартиру загальною площею 45,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ; та вимоги немайнового характеру – про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, а також про витребування на користь позивача квартири АДРЕСА_4 .
Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з п. 2 ч. 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2021 рік становить 2270, 00 грн (відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»).
Приписами ч. 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Згідно наявного в матеріалах справи звіту про оцінку майна двокімнатної ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_2 від 21.07.2021 вартість майна становить 1100000,00 грн. 
Враховуючи зазначене, звертаючись до суду першої інстанції відповідно до норм чинного законодавства сплаті підлягав судовий збір у розмірі (1100000,00х1,5%) + (2270,00х2) =21040,00 грн.
Отже, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 у справі №   922/2321/20 (922/605/21) сплаті підлягає судовий збір у розмірі 21040,00 х 150% = 31560,00 грн.
Апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 31560, 00 грн, що підтверджується квитанцією № ПН5285538 від 11.11.2021.
Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Матеріали справи не містять доказів сплати апелянтом судового збору у розмірі більшому ніж передбачено чинним законодавством.
Враховуючи, що апелянтом сплачено судовий збір у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», колегія суддів не вбачає правових підстав для повернення судового збору.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
          
          Рішення Господарського суду Харківської області від 24.09.2021 у справі № 922/2321/20 (922/605/21) - залишити без змін.
          
          Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на ОСОБА_1 .

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.
У судовому засіданні 18.01.2022 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 24.01.2022.

Головуючий суддя                                                                    І.А. Шутенко

Суддя                                                                                           М.М. Слободін  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян