Справа № 754/17276/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3352/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       14 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О., 
секретаря: Симця В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Галицького районного суду м.Львова від 15 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа ПАТ «СК «Арсенал Страхування» про визнання договору кредиту та страхування частково недійсним та про зобов`язання здійснити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

       В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа ПАТ «СК «Арсенал Страхування» про визнання договору кредиту та страхування частково недійсним та про зобов`язання здійснити певні дії.
       Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 16 жовтня 2019 року між нею та AT «Ідея Банк» укладено договір кредиту №Z206.00611.005824023. Стверджувала, що зобов`язання за вказаним кредитним договором виконувались в повному обсязі, щомісячно сплачувались відповідні платежі. Однак, незважаючи на своєчасне внесення щомісячних платежів, сума кредиту зменшилась тільки на 2 900,00 грн. З метою отримання необхідної інформації стосовно врахування заборгованості за кредитним договором №Z206.00611.005824023 від 16.10.2019 року, позивач звернулась до АТ«Ідея Банк», співробітниками якого було надано розрахунок боргу станом на 15.09.2020 року. Позивач зазначала, що AT «Ідея Банк» їй було надано роз`яснення, що щомісячний платіж спрямовується па погашення процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредиту. Окрім цього, між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» був укладений договір страхування від нещасних випадків та страхування здоров`я на випадок хвороби №40247002 від 16.10.2019 року. Позивач вказує, що на даний час, розмір відсотків за користування кредитними грошовими коштами нараховується на грошові кошти, якими була оплачена послуга, якої позивач не потребувала. Також позивачеві стало відомо, що вона щомісячно повинна сплачувати суми за обслуговування кредиту, при цьому, сума такої оплати є більшою за щомісячний платіж за кредитом. Позивач ОСОБА_1 вважає, що такі умови договору кредиту є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують її права. Позивач стверджувала, що, всупереч ст. 4 Закону України «Про захист прав споживача» AT «Ідея Банк» приховав від неї об`єктивну інформацію щодо сукупної вартості кредиту, ввівши позивача в оману. Також  ОСОБА_1 , зазначала, що не володіє спеціальними знаннями в банківській діяльності, тому вона була нездатна отримати всю повну і достовірну інформацію, враховуючи не надання їй часу для виваженості прийнятого рішення.
       Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 15 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
       Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.
       З висновками суду не погоджується. 
       Вказує, що встановлення в кредитному договорі умов про додаткову щомісячну плату за обслуговування кредиту є несправедливими, і це є підставою для визнання таких положень кредитного договору недійсними. 
       Зазначає, що предметом спору є також включення вартості послуг страхування життя у розмірі 35 000 грн., як необхідна умова укладення договору кредиту та страхування, що не було досліджено в судовому засіданні.
       Вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 .
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Згідно з ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірний договір не є наслідком використання відповідачем нечесної підприємницької практики та навмисного введення в оману позивача щодо прав та обов`язків сторін, а тому і підстави для визнання його недійсним також відсутні. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов є необгрунтованим і безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
       Встановлено, що 16.10.2019 року між позивачем ОСОБА_3 та АТ "ІДЕЯ БАНК" укладено договір кредиту №Z206.00611.005824023.
       16 жовтня 2019 року ОСОБА_3 підписано заяву (Акцепт) №40247002 від 16.10.2019 року до публічного комплексного договору - оферти щодо добровільного страхування від нещасних випадків та страхування здоров`я на випадок хвороби.
       Згідно з п.1.5 Договору кредиту та страхування № №Z206.00611.005824023 від 16.10.2019 року під час користування Кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором банківського обслуговування фізичних осіб , за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 додатку №1 як Інші послуги Банку .
       Відповідно до п. 1.7 Договору кредиту та страхування №Z206.00611.005824023від 16.10.2019 року, банк надає позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 91 963,47 грн. на рахунок № НОМЕР_1 IBAN ( НОМЕР_3 ) позивальника, який відкритий в АТ "ІДЕЯ БАНК ", та позичальник доручає банку оплати страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 8 736, 53 грн., згідно із умовами договору добровільного страхування життя укладеного відповідно до п.2 цього договору.
       Згідно п.3.11 Договору кредиту та страхування №Z206.00611.00582402від 16.10.2019 року, власноручним підписом під цим Договором позичальник підтверджує, що ознайомлений з інформацією, необхідною для отримання споживчого кредиту з наявними та видами кредитування у Банку, для прийняття усвідомленого рішення, а також самостійно обрав страхову компанію з переліку трьох запропонованих банком.
       Як вбачається з п.4 Договору кредиту та страхування №Z206.00611.00582402від 16.10.2019 року, сторони дійшли згоди про те, що в Додатку 1, що є невід`ємною частиною договору зрозуміло та доступно викладено: детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки, графік платежів з поверненням кредиту та реальної річної ставки, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       Як вбачається з позовних вимог, позивач обґрунтовує недійсність п.1.5, п.1.7. Договору кредиту та страхування №Z206.00611.00582402 від 16.10.2019 року саме тим, що на момент укладення договору його зміст суперечив цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.        
       Вважає, що зазначені пункти договору суперечать ст.11, 18 Закону України Про захист прав споживачів.
       Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
       Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.
       У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.
       Встановивши, що Банк у письмовій формі надав позивачу ОСОБА_3 у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України Про споживче кредитування , сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, та ОСОБА_3 особистими підписами засвідчила, що вона погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання окремих пунктів кредитного договору від 16 жовтня 2019 року недійсним.
       Отримання банком плати за обслуговування кредитної заборгованості не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», передбачено умовами кредитного договору, який погоджено та підписано сторонами.
       Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
       Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.        Згідно п.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
       Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлено порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.
       Пунктом 5 Правил передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Колонка 7 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит , що є додатком 2 до цих Правил також передбачає здійснення платежів позичальниками на користь Банків за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування. Згідно п.5 Пояснення щодо заповнення Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, у колонках 7 (у розрізі платежів за колонками 7.1, 7.2, 7.3, 7.4 і т.д.) та 8 (у розрізі платежів за колонками 8.1, 8.2 і т.д.) зазначаються усі платежі споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту.
       Згідно пункту 8 Правил, банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком Усього у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.
       Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.
       Відтак, позивач, обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання окремих пунктів кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.
       Однак, жодних доказів, які б давали можливість дійти висновку про те, що оспорювані позивачем пункти договору є несправедливими, та відповідач не дотримався вимог закону щодо надання споживчого кредиту позивачем не надано , а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстав для задоволення позову немає.
       Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для визнання договору страхування недійсним.
       За договором кредиту та страхування №Z206.00611.00582402 від 16.10.2019 року позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 8 736,53, згідно з умовами договору добровільного страхування життя відповідно доп.2 цього Договору.
       Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
       Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
       Позивач в письмовому вигляді підтвердила, що послуга страхування обирається нею добровільно за власним бажанням, нею приймається публічна пропозиція на укладення договору і вона беззастережно приєднується до умов цього договору. Надає безумовне розуміння та згоду з умовами заяви, та зобов`язується їх виконувати, що спростовує доводи позивача про нав`язування їй укладення договору страхування.
       Наведені в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального права або допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для визнання недійсним оспорюваних пунктів кредитного договору та договору страхування.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м.Львова від 15 липня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 28 березня 2022 року.

Головуючий :  Ванівський О.М.

Судді:  Мельничук О.Я.

Шеремета Н.О.