ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/356/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/3035/21 Категорія: 301030300 	Кондрацька Н. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       03 лютого 2022 року         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Сіренка Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хом`якової Лесі Василівни на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 листопада 2021 року (повний текст виготовлено 04 грудня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, –

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання автомобіля Renault Kangoo, об`єктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна заявлено про компенсацію половини її вартості.
В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у шлюбі з 12.03.1994 до 27.02.2020. На даний час існує спір щодо поділу майна, набутого у шлюбі, а саме, автомобіля Renault Kangoo, 2005 року випуску, який було придбано 14.03.2013 в період перебування у шлюбі та зареєстровано за відповідачем.
09.01.2020 сторони спільно провели експертну оцінку даного автомобіля, відповідно до якої вартість автомобіля складала 90670,00 грн.
24.01.2020 відповідач самовільно провів відчуження вказаного автомобіля, без повідомлення та згоди співвласниці (дружини) - ОСОБА_1 . Грошову компенсацію в розмірі Ѕ частки його вартості не сплатив. 
13.02.2020 спірний автомобіль ще раз переоформлено на іншу особу. 
А 19.01.2021 відповідач знову став власником автомобіля - Renault Kangoo, номер Vin-код № НОМЕР_1 , 2005 року випуску. 
Vin-код відчуженого (перереєстрованого) та повторно зареєстрованого транспортного засобу той самий, що й автомобіля, який був придбаний в шлюбі, що вказує на дії відповідача спрямовані не ділити та не сплачувати дійсну ринкову вартість 1/2 частки автомобіля позивачці, як співвласнику майна. Згоди, щодо добровільного поділу спільного майна, сторони не досягли, сумісне користування спільним майном не можливе, тому вважає, що його поділ необхідно проводити з виплатою Ѕ частини компенсації дійсної ринкової вартості майна та припиненням спільної сумісної власності.
Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 від 27.05.2021 ринкову ціну автомобіля марки автомобіль «Renault Kangoo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1401 см3, тип – пасажирський, визначено в розмірі 101 110,00 грн.
Посилаючись на такі обставини, позивачка просила суд визнати автомобіль Renault Kangoo, 2005 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину вартості автомобіля в рахунок компенсації в розмірі 50 555,00 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження своїх доводів про те, що згоду на відчуження спірного майна вона не надавала. Заперечуючи факт надання згоди, саме позивачка повинна надати докази на підтвердження своїх вимог. Оцінка від 09.01.2020 проведена сторонами спільно, тому позивачка не могла не знати про намір відповідача відчужити спірне майно. Позивачка не доказала, що автомобіль було продано після припинення ведення спільного господарства подружжям, а виручені від продажу кошти не були використані в інтересах сім`ї або половина від вирученої суми не була передана позивачці. Тобто, позивачка не обґрунтувала свої вимоги.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спільна оцінка автомобіля проводилась для подачі позову про поділ майна подружжя. Автомобіль продано без згоди та без повідомлення дружини, при цьому грошову компенсацію позивачці не сплачено.
По суті спору просить рішення скасувати як незаконне та необґрунтоване, прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача – адвокат Осадчий В.А. не погодився з її доводами. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Предметом апеляційного перегляду є рішення суду про відмову у стягненні із відповідача половини коштів, виручених ним від продажу автомобіля, придбаного в період шлюбу.
Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 12.03.1994 до 27.02.2020.
Під час шлюбу сторони придбали автомобіль марки «Renault Kangoo», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 14.08.2013.
09.01.2020 на замовлення ОСОБА_2 проведено експертну оцінку даного автомобіля, відповідно до якої ринкова вартість спірного транспортного засобу станом на 09.01.2020 складає 90 670,00 грн. (а.с. 9).
24.01.2020 між ОСОБА_2 та ТОВ «Центр комісійної торгівлі» укладено договір комісії № 01400, відповідно до якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу автомобіля марки «Renault Kangoo», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , за ціною узгодженою сторонами в сумі 30000,00 грн. (а.с. 11).
З відповіді Територіального сервісного центру МВС №7141 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Черкаській області № 31/23/41-613 від 27.04.2021 вбачається, що легковий автомобіль «Renault Kangoo», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який був зареєстрований 14.08.2013 за ОСОБА_2 , 24.01.2020 перереєстровано на нового власника. Також 13.02.2020 перереєстровано на нового власника та 19.01.2021 знову зареєстровано на ОСОБА_2 (а.с. 12).
Обґрунтовуючи розмір компенсації, позивачка посилалась на проведений 27.05.2021 суб`єктом оціночної діяльності – ФОП ОСОБА_3 аналіз ринку колісних транспортних засобів та розрахунок ймовірної ринкової вартості транспортного засобу, викладеного в Консультації №446/21, де визначено ринкову ціну автомобіля марки автомобіль «Renault Kangoo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1401 см3, тип – пасажирський, яка становить 101110,00 грн.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надання ОСОБА_1 згоди на відчуження спірного автомобіля, а також відсутні докази на витрачання відповідачем виручених коштів в інтересах сім`ї.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд посилався на те, що саме на позивачку покладено обов`язок довести підстави позову, а саме: відсутність надання нею згоди на відчуження спільного автомобіля, невикористання виручених від продажу коштів в інтересах сім`ї та відсутність факту передачі їй половини виручених коштів.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на таке.
Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 686/23104/17.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
У статті 63 СК України зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
З матеріалів справи встановлено, що спірний автомобіль набуто сторонами за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожної із сторін у праві власності на автомобіль є рівними. Відповідач не спростував презумпцію спільності права власності на вказане майно.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).
Частиною третьою статті 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
При цьому, з конструкції статей 65 СК України та 369 ЦК України, виходячи з презумпції спільності майна подружжя, слідує, що той із подружжя, хто відчужив спільне майно, повинен надати докази отримання згоди від іншого з подружжя.
Всупереч висновку суду першої інстанції обов`язок доведення отримання згоди від позивачки при відчуженні спільного автомобіля покладено на відповідача, і саме він повинен доводити, що він попередньо отримав згоду від дружини (співвласника).
У разі відсутності в матеріалах справи такого доказу суд задовольняє позов про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, що відчужене без згоди позивача.
Тому, встановивши, що в матеріалах справи відсутні докази про згоду позивачки на відчуження відповідачем автомобіля, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову в задоволенні позову.
При цьому, вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (висновок Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18)).
Встановивши, що відповідач відчужив спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя без письмової згоди дружини та за відсутності доказів від відповідача про використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за належну їй 1/2 частку у праві власності на це майно.
Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, апеляційний суд враховує, що ціна продажу автомобіля у договорі комісії від 24.01.2020 визначена за згодою сторін цього договору та може не відповідати його дійсній вартості.
Докази надання позивачкою згоди на відчуження автомобіля на користь нового власника 24.01.2020 та в подальшому 13.02.2020 (враховуючи, що шлюб розірвано 27.02.2020), в матеріалах справи відсутні, що є підтвердженням порушення прав позивачки як співвласника цього майна.
ОСОБА_1 на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала суду консультаційний висновок №446/21 від 27.05.2021, відповідно до якого вартість автомобіля марки автомобіль «Renault Kangoo», 2005 року випуску, об`єм двигуна 1401 см3, тип – пасажирський, становить 101110,00 грн. 
Така вартість автомобіля відповідачем не спростована.
А тому, вимога позивачки про стягнення половини цієї вартості в сумі 50555,00 грн. є цілком законною. Рішення про задоволення позову в першу чергу спрямоване на забезпечення отримання справедливої сатисфакції особою, чиї права порушені, у зв`язку з неправомірним припиненням права на спільне майно.
При цьому, не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання спірного автомобіля спільним сумісним майном подружжя та поділ цього майна, оскільки автомобіль під час кількаразового відчуження вибув із спільної власності подружжя, а вказані договори позивачка не оспорює. Оскільки остаточним правовим результатом вирішення спору щодо поділу автомобіля, як об`єкта права спільної сумісної власності, відчуженого відповідачем без згоди позивачки, є врахування його вартості при поділі майна подружжя, суд вважає достатнім задоволення позову в частині стягнення половини вартості автомобіля, яке було відчужене відповідачем. 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року (справа № 726/1388/16).
За таких обставин, колегія суддів встановила порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору. З огляду на викладене, рішення підлягає скасуванню, а позов - до часткового задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати за подачу позову (908 грн.) та апеляційної скарги (1362,00 грн.) стягуються з відповідача на користь ОСОБА_1 . 
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хом`якової Лесі Василівни задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 листопада 2021 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 вартості відчуженого автомобіля марки «Renault Kangoo», 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 50 555,00 грн.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2270,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді