КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а,inbox@kia.court.gov.ua
                        
Єдиний унікальний номер справи № 753/11862/21                                         Головуючий у суді першої інстанції - Гусак О.С.
Номер провадження № 22-ц/824/3638/2022                                    Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 січня 2022 року                                                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),    Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», подану представником Миц Іриною Володимирівною, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації), -
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації).
В обґрунтування позовних вимог  зазначено, що 8 вересня 2017 року між страховиком ПрАТ «Страхова група «ТАС» та страхувальником ОСОБА_2   був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «Skoda Fabia» д.н. НОМЕР_1 ., відповідно до у мов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Skoda Fabia» д.н. НОМЕР_1 .
21 червня 2018 року о 10 год 13 хв у м. Києві на вул. Набережно-Печерська дорога перед естакадою на виїзд на б-р Дружби Народів відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Kia Ceed» д.н. НОМЕР_2 та водія ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «Skoda Fabia» д.н. НОМЕР_1 . 
Постановою Печерського районного суду міста Києва  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України та звільнення від адміністративної відповідальності  у зв`язку закінчення строку  притягнення до адміністративної відповідальності. 
На виконання умов договору  добровільного страхування позивач виплатив страхувальнику власнику автомобіля «Skoda Fabia» НОМЕР_1 ОСОБА_2  страхове відшкодування у розмірі 54470 грн 67 коп.
 Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування», яке відшкодувало позивачу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 32245 грн 95 коп.
Звертаючись до суду із позовом, позивач, посилаючись на ст. 27 ЗУ «Страхування» та ст. 1194 ЦК України, зазначав, що відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між виплаченим відшкодуванням і страховою виплатою, а тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 22224 грн 72 коп. матеріальної шкоди.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року у задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник позивача у справі ПрАТ «СГ «ТАС»  - Миц І.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Так, апелянт вказує, що висновок суду  першої інстанції про безпідставність вимог  до  ОСОБА_1 , який  на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахував свою відповідальність як власник наземного транспортного засобу є помилковими, оскільки  страховик  відповідача на виконання вимог  вище вказаного закону  частково виплатив  позивачу  сплачену  страхувальнику  ОСОБА_2   грошові кошти в розмірі  32245,95 грн.. Однак  правових підстав  для сплати  решти   коштів в розмірі 22224,72 грн, у страховика відповідача ТДВ «Експрес страхування» не було, оскільки зазначена різниця коштів між сплаченою позивачем страхувальнику ОСОБА_2   сумою та проведеною ТДВ «Експрес страхування»  виплатою є витратами  пов`язаними із заміною  зношених деталей авто на нові, які відповідно до ст. 29  вище вказаного Закону України не підлягають виплаті страховиком.  
 Однак, суд не звернув уваги на зазначені підставі та  необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог. 
Враховуючи викладене, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права тому воно повинно бути скасоване та ухвалене нове рішення про повне задоволення позовних вимог. 
Представник відповідача у справі ОСОБА_1 , адвокат Козлюк М.В.  направив до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» в якому заперечує щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволенні а рішення суду першої інстанції без змін.  
 Обґрунтовуючи вказані заперечення  представник відповідача зазначив, що позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом належним чином не довів викладені в ній обставини. Зокрема не надав до суду належного та допустимого доказу на підтвердження підстав та  обґрунтованості відмови ТДВ «Експрес страхування» виплатити всю суму коштів  - 54 470, 67 грн.,  сплачених позивачем страхувальнику ОСОБА_2   на виконання   умов договору добровільного страхування. Подані позивачем докази  не підтверджують обставин зазначених в апеляційній скарзі та не  спростовують  висновку суду першої інстанції щодо не доведення позивачем обґрунтованості  позовних вимог, тому просив залишити апеляційну скаргу  без задоволення.      
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Суд першої інстанції,  вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СГ «ТАС»  обґрунтовував ухвалене у справі рішення тим, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 пов`язана з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «KIACEED» ДНЗ НОМЕР_2   була застрахована у ТДВ «Експрес Страхування» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 7779165 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн., а тому з врахуванням розміру шкоди, спричиненої ДТП при зверненні до ТДВ «Експрес Страхування» з регресною вимогою (54470 грн 67 коп.), був меншим від страхового ліміту (100000 грн), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав покладення на відповідача відповідальності за спричинення вказаної шкоди.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 8 вересня 2017 року між страховиком ПрАТ «Страхова група «ТАС» та страхувальником ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «Skoda Fabia» д.н. НОМЕР_1 ., відповідно до у мов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Skoda Fabia» д.н. НОМЕР_1 .
21 червня 2018 року о1 0 год 13 хв у м. Києві на вул. Набережно-Печерська дорога перед естакадою на виїзд на бульвар Дружби Народів відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Kia Ceed» д.н. НОМЕР_2 та водія ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «Skoda Fabia» д.н. НОМЕР_1 .
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 5 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України та звільнено від відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Також судом встановлено, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «Експрес Страхування» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 7779165 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн.
Згідно розрахунку суми страхового відшкодування вартість страхового відшкодування власнику «Skoda Fabia» д.н. НОМЕР_1 . визначено розмір страхового відшкодування 54470 грн 67 коп. (а.с. 14).
Відповідно до платіжного доручення від 5 липня 2018 року вказану суму ПрАТ «Страхова група «ТАС» було перераховану власнику автомобіля Skoda Fabia» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 (а.с. 15).
Із матеріалів справи вбачається, що позивач, виплативши страхувальнику ОСОБА_2   грошові кошти на проведення ремонту автомобіля «Skoda Fabia» д.н. НОМЕР_1 . В розмірі страхового відшкодування 54470 грн 67 коп.,  звернувся до ТДВ «Експрес Страхування» з регресом про відшкодування шкоди в розмірі 54470 грн 67 коп. ТДВ «Експрес Страхування» виконало свої зобов`язання перед позивачем частково  шляхом сплати коштів у розмірі 32245 грн 95 коп (а.с. 17).
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.
Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За нормами статті 3  даного Закону  обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 29 даного  Закону  у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).
Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі завдавач шкоди.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «Експрес Страхування» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 7779165 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн (а.с. 16). Позивач у справі ПрАТ «СГ «ТАС»  на виконання  зобов`язань перед страхувальником ОСОБА_2 , із яким  був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «Skoda Fabia» д.н. НОМЕР_1 ., виплатила йому  страхове відшкодування в розмірі 54470 грн 67 коп., що не перевищує ліміт відповідальності ОСОБА_1 за договором  обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 7779165, а тому  суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог  до ОСОБА_1 .  
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині відмови  страховика ОСОБА_1 - ТДВ  «Експрес страхування» у  проведенні повної виплати коштів  здійснених позивачем  ОСОБА_2   з посилання на ст. 29 Закону України  "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо вартості заміни зношених деталей авто на нові в розмірі 22224,72 грн. , колегія суддів виходить із наступного. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Згідно зі статтями 29, 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).
Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15.
Разом з тим, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц (провадження № 61-18840св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 752/19570/15-ц (провадження № 61-19564св18), від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 (провадження № 61-8307св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16 (провадження № 61-31661св18).
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із ремонтної калькуляції №09171-36 від 22 червня 2018 року  вартість ремонту автомобіля Skoda Fabia» д.н. НОМЕР_1 . Визначена  у розмірі 55320,67 грн. ( а.с. 10).
Відповідно до страхового акту №180486/36/2018  затвердженого 04 липня 2018 року директором врегулювання страхових випадків  ПрАТ «СГ «ТАС» Бажан Ю.Ф. визначено суму  страхової виплати на рівні  54470,67 грн. При цьому згідно до додатку №1  до вказаного Акту  - в розрахунку  суми страхового відшкодування   коефіцієнт  зносу замінених деталей  складає 0 %.    
Також в матеріалах справи міститься платіжне доручення №ЦО00279 від 22 січня 2019 року  згідно до якого ТДВ «Експрес страхування»  перерахувало ПрАТ «СГ «ТАС» 32245,95 грн. як страхове відшкодування до  полісу страхування АК № 7779165  від 06 лютого 2018 року (а.с. 17) . Інших  доказів, які б свідчили про причини не виплати ТДВ «Експрес страхування» позивачу всієї суми сплаченого страхового відшкодування матеріали справи не містять. 
Частинами першою та третьою  статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Разом з тим, відповідно до  положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального права та у відповідності до вимог процесуального законодавства доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах  та не спростовують висновків викладених в рішенні суду.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382  ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», подану представником Миц Іриною Володимирівною, , залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Судді : 
 
              ______________                ________________                 ______________
               М.А.Яворський                   Т.Ц.Кашперська                     В.О.Фінагеєв