Справа № 341/1715/20 
Провадження № 22-ц/4808/391/22 
Головуючий у 1 інстанції ГАПОЛЯК Т. В. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Василишин Л.В., Бойчука І.В.
секретаря                Пацаган В.В.
з участю                представника  ОСОБА_1 адвоката Шевчук- Філімон Н.М.,
                               ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1   ОСОБА_2  та ОСОБА_3  на рішення Галицького районного суду від 17 грудня 2021 року ухвалине у складі судді Гаполяка Т.В. у м.Галич у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Галицької міської ради про усунення перешкод брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином та визначення способу участі у вихованні сина, 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року представник ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Галицької міської ради не перешкоджати ОСОБА_3   брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином; визначити такі способи участі позивача у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді особистого побачення, а саме: з 9 год. 00 хв. четверга до 18 год. 00 хв. неділі I (першого) та IV (четвертого) тижня кожного місяця, спільний відпочинок у зимовий період протягом 7 (семи) днів, за попереднім узгодженням із матір`ю, спільний відпочинок у літній період протягом 14 днів, за попереднім узгодженням із матр`ю.
Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що з 27 жовтня 2016 року сторони перебувають у шлюбі, однак фактично живуть окремо один від одного, позивач зі своїми батьками, а його дружина зі своїми батьками та спільним сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, між сторонами виник спір щодо участі батька у вихованні малолітнього сина. Тому змушений був звернутися до служби у справах дітей Галицької РДА про усунення перешкод та визначення участі батька у вихованні, спілкуванні та проведенні часу. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Галицької районної державної адміністрації від 14 серпня 2020 року ОСОБА_3 було визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, шляхом спілкування з сином та з правом один раз на тиждень в присутності матері за місцем її проживання з 10:00 год. до 14.00 год., один раз на місяць за погодженням із матір`ю з врахуванням стану здоров`я дитини забирати дитину за місцем проживання ОСОБА_3 з ночівлею з 09:00 год. суботи до 18:00 год. неділі. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 виповнилося три роки, тому кількість побачень та проведеного часу з сином, незалежно від участі матері мала б тільки збільшуватися, однак відповідачка зазначеному чинить перешкоди. Оскільки у позасудовому порядку вирішити питання щодо порядку та способів участі батька у вихованні дитини не вдається, представник позивача звернувся до суду для вирішення цього спору.
Рішенням Галицького районного суд Івано - Франківської області від 17 грудня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , органу місцевого самоврядування - Служби у справах дітей Галицької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні, вихованні дитини та визначення способу проведення часу задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначено спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні його сина ОСОБА_4 шляхом встановлення днів для систематичних побачень та проведення часу спільно з сином, а саме:
- з 09 годин четверга до 18 години неділі першого тижня кожного місяця;
- спільний відпочинок у зимовий період протягом семи днів за попереднім узгодженням із ОСОБА_1 семиденного періоду;
- спільний відпочинок у літній період протягом чотирнадцяти днів за попереднім узгодженням із ОСОБА_1 чотирнадцятиденного періоду.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково, визнавши спосіб участі батька у вихованні сина шляхом встановлення днів для систематичних побачень та проведення часу спільно з сином, а саме: - з 09 год суботи до 18 год неділі першого тижня кожного місяця, а в решті позовних вимог відмовити повністю. Зокрема, вказує, що суд першої інстанції визначаючи спосіб участі позивача у вихованні сина не врахував, що у разі побачень малолітнього сина із батьком у визначені судом дні та час а саме з 09:00 год четверга до 18:00 години неділі першого тижня кожного місяця, дитина буде позбавлена можливості проведення часу та спілкування усі вихідні дні із мамою. Окрім того судом не враховано, що дитина відвідує дитячий садок, який через встановлений судом графік вимушена буде пропускати. 
На зазначене рішення суду ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином з 09 год четверга по 18 годину неділі четвертого тижня кожного місяця, в іншій частині рішення залишити без змін. Вказує, що дитина з народження проживала за місцем проживання батька. Разом з тим, знаходиться на медичному обліку в батьківському селі. Зокрема стверджує що дитина має тісний емоційний зв`язок з батьком, дитина з задоволенням їде до батька додому та проводить час. Однак з середини січня поточного року колишня дружина заборонила йому бачитися з сином не дозволяє навіть спілкуватися з дитиною телефоном, що змусило його звернутися в суд. Вважає, що суд помилково не задовольний його позов в повному обсязі, що не відповідає інтересам дитини та порушує права батька, створює труднощі у виконанні батьком батьківських обов`язків.
17 лютого 2022 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому не погоджується із доводами апеляційної скарги просить її відхилити. Зокрема, твердження апелянти про те, що для чотирьохлітньої дитини буде достатньо проводити з батьком неповних два дні на місяць, а більша тривалість побачень спричинить порушення материнських прав на виховання є власною думкою сторони, яка нічим не підтверджена і свідчить про те, що апелянтка власні інтереси ставить вище за інтереси дитини. Хлочик здоровий, розвинутий згідно віку, потребує батьківської уваги опіки та виховання, тому прохання апеляції зменшити тривалість побачень з батьком не відповідає інтересам дитини. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове залишення апеляційних скарг з огляду на таке.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Задовольняючи часткого позов, суд першої інстанції виходив з того, що хоча між сторонами існує спір щодо участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, вимоги позивача про те, що він бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у вихованні сина, є достатньо зваженими. Таким чином, суд дійшов висновку, необхідно зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та визначити спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, надавши дозвіл на побачення з малолітнім сином, а саме: -з 09 годин четверга до 18 годин неділі першого тижня кожного місяця; -спільний відпочинок у зимовий період протягом семи днів за попереднім узгодженням із батьком семиденного періоду; -спільний відпочинок у літній період протягом чотирнадцяти днів за попереднім узгодженням із батьком чотирнадцятиденного періоду. Такий спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідає інтересам дитини, буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. 
Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
З матеріалів справи вбачаєтьсчя і встановлено судом, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 27 жовтня 2016 року, виданого виконавчим комітетом Мединської сільської ради Галицького району Серія НОМЕР_1 (а.с.9).
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10).
Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Галицької районної державної адміністрації від 14 серпня 2020 року ОСОБА_3 було визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом:
- спілкування з ними та з правом один раз на тиждень в присутності матері за місцем її проживання з 10:00 год. до 14.00 год.;
- один раз на місяць за погодженням із матір`ю з врахуванням стану здоров`я дитини забирати дитину за місцем проживання батька з ночівлею з 09:00 год. суботи до 18:00 год. неділі.
Попереджено відповідачку про те, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини(а.с.13).
Згідно рішенням комісії з питань захисту прав дитини Галицької міської ради від 09 червня 2021 року ОСОБА_3 було визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановлено час спілкування:
-два рази на місяць з правом забирати сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька з суботи по неділю.
Попереджено відповідачку про те, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини(а.с. 50-51).
Згідно інформації Мединського ліцею Галицької міської ради Івано-Франківської області від 03 березня 2022 року вбачається, що неповнолітній син сторін ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує дошкільний підрозділ вищевказаного ліцею.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд першої інстанції виходив з того, що орган опіки та піклування висловлював свою позицію з приводу дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи. З приводу спірних правовідносин ухвалювалось рішенням комісії з питань захисту прав дитини Галицької міської ради від 09 червня 2021 року та було визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною. Зважаючи на наведене, органом опіки та піклування виконано вимоги частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України щодо участі у вирішенні спору про участь батьків у вихованні дитини.
Встановивши, що права ОСОБА_3 як батька порушуються матір`ю, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіка його систематичних побачень із сином.
Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Разом з тим, колегія суддів не погоджуюється з висновком органу опіки та піклування щодо способу участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, так як такий спосіб є неконкретизований в який саме час можуть відбуватись побачення батька з неповнолітнім сином.
Також колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_4 шляхом встановлення днів для систематичних побачень та проведення часу спільно з сином, з 09 годин четверга до 18 годин неділі першого тижня кожного місяця перешкоджатиме неповнолітньому сину відвідувати дошкільний підрозділ Мединського ліцею Галицької міської ради Івано-Франківської області. 
Тому вважає, що оскаржуване рішення в частині визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_4 шляхом встановлення днів для систематичних побачень та проведення часу спільно з сином з 09 годин четверга до 18 годин неділі першого тижня кожного місяця необхідно змінити та встановити участь батька у вихованні непонолітнього сина з 09 годин суботи до 18 годин неділі першого та четвертого тижня кожного місяця, що буде відповідати інтересам дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, віку дитини на час вирішення цього питання, режиму її розпорядку дня та особисту прихильність дитини до батьків.
З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.
Щодо способу участі батька у спілкуванні з неповнолітнім сином шляхом спільного відпочинку у зимовий період протягом семи днів за попереднім узгодженням із ОСОБА_1 та спільний відпочинок у літній період протягом чотирнадцяти днів за попереднім узгодженням із ОСОБА_1 сторни не заперечують і такий спосіб узгоджується з приписами частин першої-третьої статті 157 СК України. 
Інші доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального закону, тому підлягає скасуванню в частині визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_4 шляхом встановлення днів для систематичних побачень та проведення часу спільно з сином з 09 годин четверга до 18 годин неділі першого тижня кожного місяця змінити й встановити участь батька у вихованні непонолітнього сина з 09 годин суботи до 18 годин неділі першого та четвертого тижня кожного місяця. В решті рішення суду залишити без змін.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд по суті не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
Керуючись ст.374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1   ОСОБА_2  та ОСОБА_3   задовольнити частково. Рішення Галицького районного суду від 17 грудня 2021 року  в частині визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_4 шляхом встановлення днів для систематичних побачень та проведення часу спільно з сином з 09 годин четверга до 18 годин неділі першого тижня кожного місяця змінити й встановити участь батька у вихованні непонолітнього сина з 09 годин суботи до 18 годин неділі першого та четвертого тижня кожного місяця.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 березня 2022 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
Л.В.Василишин
І.В.Бойчук