П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 березня 2022 р.	    м.Одеса	Справа № 420/18365/21	

Головуючий І інстанції Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів -  Димерлія О.О., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 05.11.2021р.) про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), 3-ї особи - ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
04.10.2021р. ГУ ДСНС України в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Біляївського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та 3-ї особи - ОСОБА_1 , в якому, із урахуванням уточнень, просило суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо закриття виконавчого провадження №47225900 за заявою ГУ ДСНС України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18.03.2015р. у справі №496/736/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 426143,87 грн.; 
- зобов`язати відповідача відновити виконавче провадження №47225900 за заявою ГУ ДСНС України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18.03.2015р. у справі №496/736/15-ц про стягнення з третьої особи - ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 426143,87 грн.
Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, позивач 29.11.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2021р. та направити справу до суду 1-ї інстанції для продовження її розгляду по суті. Зокрема, апелянт наголошує на тому, що оскаржує дії органу державної влади - Біляївського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), який, у відповідності до визначених обов`язків, і допустив протиправну бездіяльність по відношенню ГУ ДСНС України в Одеській області.
14.12.2021р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходь висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Як передбачено п.6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує,  чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (п.1 ч.1 ст.170 КАС України).
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ГУ ДСНС України в Одеській області було стягувачем у виконавчому провадженні з виконання судового рішення у цивільній справі про стягнення заборгованості, дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Так, ч.2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006р. по справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У відповідності до ч.1 ст.3 КАС України, порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України, «адміністративною справою» вважається переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в т.ч. на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Як передбачено ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. 
Визначення поняття «суб`єкта владних повноважень» міститься у п.7 ч.1 ст.4 КАС України, відповідно до якої «суб`єкт владних повноважень» - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Більше того, зазначеним критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення, повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.
Як встановлено зі змісту позовної заяви, відповідач у справі - Біляївський ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) дійсно є органом державної влади. Водночас, із урахуванням трьох наведених вище критеріїв для розмежування судової юрисдикції, необхідно врахувати, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів відносно розгляду справ недостатньо застосування виключно формального критерію - суб`єктного складу спірних правовідносин. Тобто, необхідною ознакою «суб`єкта владних повноважень» є здійснення ним саме «публічно-владних управлінських функцій». Дані функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Положеннями ст.287 КАС України закріплено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч.1 ст.287 КАС України).
Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.
За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016р. та діє на дату звернення позивача до суду з даним позовом, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього ж Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Як передбачено п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.2 цього Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій або ж бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби стосовно виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або ж бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у т.ч. постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби стосовно виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача у виконавчому провадженні. 
Колегією суддів встановлено, що обставини, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги у справі, стосуються виконавчого провадження №47225900 за виконавчим листом №496/736/15-ц, виданого 09.04.2015р. Біляївським районним судом Одеської області у цивільній справі, в межах якого останній являється стягувачем, тобто стороною виконавчого провадження.
Також, слід звернути увагу на те, що за приписами ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду (ст.448 ЦПК України).
Отже, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем рішення, дій або бездіяльності державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема, ухваленого в порядку цивільного судочинства. 
Відповідна скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.
Як встановлено судами обох інстанцій, предметом спору у даній справі дійсно є оскарження рішення та дій органу державної виконавчої служби, які прийняті (вчинені) на виконання судового рішення у цивільній справі (на підставі якого видано виконавчий лист Біляївським районним судом Одеської області).
Отже, враховуючи вказані обставини та норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки ГУ ДСНС України в Одеській області було позивачем у цивільній справі та стягувачем у виконавчому провадженні (за виконавчим листом від 09.04.2015р. у цивільній справі №496/736/15-ц) з примусового виконання цього рішення, то справа щодо оскарження позивачем рішень або дій органу державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених) під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення у цивільній справі, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
До того ж, аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. по справі №815/4232/17, від 22.04.2019р. по справі №757/53656/17-а, а також постанові Верховного Суду від 21.02.2020р. по справі №643/5597/19.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правовірність висновків суду 1-ї інстанції і  не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права.
Таким чином, при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст.316 КАС України, суд 2-ї інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.171,241,243,287,308,315,316,321,322,325,328 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23.03.2022р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          О.О. Димерлій  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко