25.01.22
33/812/29/22

Миколаївський апеляційний суд

Справа № 33/812/29/22 Головуючий суду І інстанції суддя Дірко І.І.
Справа № 33/812/31/22 Суддя апеляційного суду Бондаренко Т.З.
Категорія: ч.1ст.130 КУпАП     
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2022 року                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
судді – Бондаренко Т.З.,
із секретарем судового засідання –Богуславською О.М.,
за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника Дорошкевич О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  та її захисника адвоката Дорошкевич О.Л. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 вересня 2021 року, стосовно
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою АДРЕСА_1 , якого
- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

в с т а н о в и в :
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
       Не погодившись з вказаною постановою 25 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та 08 січня 2022 року захисник ОСОБА_1 -адвокат Дорошкевич О.Л. направили апеляційні скарги з клопотаннями про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження. 
Мотивуючи клопотання про поновлення строку, ОСОБА_1 та його захисник зазначали про те, що про час і дату розгляду справи ОСОБА_1 не було відомо. Він не знав про вказану постанову, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції не був присутнім, повістки не отримував. Про вказану постанову дізнався лише тоді коли звернувся у Регіональний сервісний центр МВС України для продовження тимчасового талону на право керування транспортним засобом, де йому повідомили про існування даної постанови, копію якої він отримав після ознайомлення 05 січня 2022 року з матеріалами справи. 
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши осіб які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи клопотань про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд приходить до наступного.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Так, 28 червня 2018 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Осовська та інші проти України», у якому встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з недотриманням принципу юридичної визначеності. При цьому у пунктах 26, 27 рішення суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних 
Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» пункт 61). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» пункт 52).
Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справах «Пономарьов проти України» пункт 41, та «Устименко проти України» пункт 47).
З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника, а тим більше, якщо пропуск строку стався з вини судів попередніх інстанцій, зокрема, у зв`язку з несвоєчасним врученням повного тексту судового рішення при одночасній добросовісній поведінці скаржника та вчиненні останнім усіх залежних від нього дій з метою отримання такого рішення; 2) оскарження судового рішення здійснюється не з метою перегляду остаточного рішення, а обумовлене метою виправлення судової помилки, яка має суттєве значення для захисту прав та інтересів особи або становить значний суспільний або у, виняткових випадках, державний інтерес.
Отже, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. 
Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. 
Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., рішення у справах «Александр Шевченко проти України» п. 27, та «Трух проти України»).
       Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 була проголошена судом 24 вересня 2021 року у відсутність останнього. Строк оскарження постанови Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 вересня 2021 року сплив 04 жовтня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 25 грудня 2021 року, а його захисником 08 січня 2022 року. 
Посилання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на те, що її не було повідомлено про розгляд справи та він не знав про оскаржуване ним рішення спростовується матеріалами справи. Так ОСОБА_1 було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи тричі, а саме на 16 липня, 03 вересня, 24 вересня 2021 року (а.с.8,10,11). В матеріалах справи містить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення – судової повістки на 16 липня 2021 року з відміткою про її отримання 06 липня 2021 року та підписом особисто ОСОБА_1 (а.с.9), однак заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи через неможливість прибуття у судове засідання чи інші причини ОСОБА_1 не зазначав та до суду не подавав, особисто в судове засідання не з`явився та не направив свого захисника. Тобто про розгляд даної справи останньому було відомо саме з 06 липня 2021 року. Будь які підстави вважати вказаний доказ неналежним у суду відсутні. Посилання ОСОБА_1 , на те, що він не отримував вказане повідомлення, не можна прийняти до уваги, оскільки таке само по собі не спростовує зміст поштового зворотного повідомлення, яке є належно оформленим з необхідними реквізитами офіційним документом. 
Крім того, ОСОБА_1 знав, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 114126 та справу буде розглянуто Центральним районним судом м.Миколаєва. Зміст протоколу та можливі правові наслідки цього він усвідомлював.
З пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції слідує, що він працював водієм, часто перебував у відрядженні та станом розгляду справи в суді не цікавився, бо не мав на те часу. Проте, як ним же зазначено, що він двічі звертався до поліції з питання продовження терміну дії тимчасового посвідчення, витрачаючи при цьому свій особистий час. Водночас будь-яких дій, щодо участі у розгляді справи в судовому засіданні особисто не вчиняв, станом розгляду справи не цікавився. 
        Враховуючи викладене, а також що діючим законодавством перебіг строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення пов`язаний не з моментом отримання її копії, а з днем винесення постанови суду, яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також занадто тривалий час зі сплином якого подано апеляційні скарги, то причини пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення, на які посилаються ОСОБА_1 та його захисник, а саме само по собі неотримання судової повістки про час та місце розгляду справи, не можуть розцінюватись судом апеляційної інстанції як поважні.
Таким чином, ОСОБА_1 та його захисником не надано апеляційному суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, тобто наявності об`єктивних, непереборних обставин, які перешкоджали йому звернутися зі скаргою у передбачений законом строк. За таких обставин суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апелянтом був пропущений без поважних причин та не підлягає поновленню.
      Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
п о с т а н о в и в :
Відмовити ОСОБА_1 та його захиснику адвокату Дорошкевич Ользі Леонідівні в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Апеляційну скаргу разом з додатками повернути особам, які їх подали. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.З.Бондаренко