Постанова
Іменем України
 
22 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 641/8813/20
провадження № 61-10388 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Коломієць Г. В.
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш»,
представник позивача - адвокат Руденко Андрій Сергійович,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
представник відповідача -адвокат Яценко Андрій Олексійович,
треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Тімсен», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьова Ангеліна Володимирівна, Четверта харківська державна нотаріальна контора,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш» на ухвалу Комінтернівського районного суду 
м. Харкова у складі судді Маньковської О. О. від 05 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: 
Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П. від 24 травня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш» (далі - ТОВ «ІЦ «Енергомаш», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу товариству на праві власності належали нежитлові приміщення № 1-14 площею 2 099,7 кв.м, № 283 площею 136,8 кв. м, № 284 площею 126,6 кв. м в літ. «Ч-3», а також нежитлові приміщення антресолі № 351, № 352, № 353 загальною площею 279,1 кв. м 
у літ. «3А-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
06 січня 2015 року між ТОВ «ІЦ «Енергомаш» та ТОВ «Тімсен» було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дегтяровою А. В. за реєстровими № № 7, 12, 17, 22 договори купівлі-продажу, за умовами яких право власності на вищевказане нерухоме майно перейшло до ТОВ «Тісмен», яке 23 лютого 2016 року за договорами купівлі-продажу відчужило майно на користь ОСОБА_1 .
Товариство посилалося на те, що договори купівлі-продажу між 
ним та ТОВ «Тімсен» було укладено з метою уникнення звернення стягнення на належне їм нерухоме майно за грошовими зобов`язаннями підприємства, оплату за вказаними договорами покупцем здійснено не було. Отже, вони є фіктивними, оскільки не спрямовані на настання правових наслідків, обумовлених ними, протокол загальних зборів учасників 
ТОВ «ІЦ «Енергомаш» від 26 грудня 2014 року не містить печатки єдиного засновника - ТОВ «Будівельно-монтажне управління «Енергомаш». Рішеннями судів господарської юрисдикції, що набрали законної сили, укладені між ТОВ «ІЦ «Енергомаш» та ТОВ «Тімсен» договори купівлі-продажу, зазначені вище, визнано недійсними. 
З урахуванням уточнених позовних вимог, ТОВ «ІЦ «Енергомаш» просило на підставі статті 388 ЦК України витребувати наведене вище нерухоме майно, із незаконного володіння ОСОБА_1 .
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 
2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 24 травня 2021 року, провадження у справі за позовом 
ТОВ «ІЦ «Енергомаш» до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «ТІМСЕН», Четверта харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьова А. В., про витребування безоплатно набутого майна закрито. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 
2020 року (справа № 641/8813/20, провадження № 2/641/559/2021), скасовано.
Судові рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі 
№ 641/9904/16-ц ухвалили судові рішення, які набрали законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет й з тих самих підстав, що у даній справі.
При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що з постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц вбачається, що судом досліджувались обставини, на які позивач посилався в позові у даній справі, так як зі змісту позовної заяви у цій справі вбачається, що позивач пред`явив позов, посилаючись на безоплатність набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, а предметом розгляду вже були обставини щодо наявності умислу позивача на відчуження майна з метою ухилення від звернення на нього стягнення, і також розглядались доводи щодо оплати/неоплати ОСОБА_1 майна за договорами купівлі-продажу.
Крім того, оскільки провадження у даній справі закрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, тому підлягають скасуванню вжиті заходи забезпечення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У червні 2021 року ТОВ «ІЦ «Енергомаш» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 24 травня 2021 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 травня 2021 року, витребувано цивільну справу 
№ 641/8813/20 з Комінтернівського районного суду м. Харкова й надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ТОВ «ІЦ «Енергомаш» мотивована тим, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи, так як суд першої інстанції не зазначив про факт зміни підстави позову у справі № 641/9904/16-ц. Уточнена позовна заява від 10 серпня 2018 року у справі № 641/9904/16-ц, як процесуальний документ, передбачала додавання нової підстави позову про витребування майна, проте судом не було прийнято ухвалу про прийняття уточненої позовної заяви до провадження. При цьому вказує, що в судових рішеннях у справі № 641/9904/16-ц не зазначені фактичні обставини щодо оплатності/безоплатності набуття майна з посиланням на докази, які були відхилені судом, не зазначено мотиви їх відхилення та не надана мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного заявником щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Зазначає, що судами було порушено частину другу статті 258 ЦПК України, так як з фактичних обставин свідчать про відсутність судового розгляду щодо уточнення позовних вимог від 10 серпня 2018 року у справі 
№ 641/9904/16-ц та ухвали про прийняття цих вимог. Вказує, що в судових рішеннях у справі № 641/9904/16-ц, крім відсутності окремої процесуальної ухвали про прийняття уточненої позовної заяви, було також порушено вимоги частини четвертої статті 265 ЦПК України. 
Також, судами у справі № 641/9904/16-ц не було належним чином оцінені докази та доводи позивача, тому не було застосовано до спірних правовідносин положення частини третьої статті 388 ЦК України, яка є самостійною підставою для витребування майна із чужого незаконного володіння. При цьому зазначає, що 18 жовтня 2018 року у справі 
№ 641/9904/16-ц було прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача про витребування документів, які підтверджували неоплату відповідачем по договору купівлі-продажу майна, питання витребування доказів щодо відсутності оплати зазначено в ухвалі 
від 06 листопада 2018 року, в якій не відображено факт прийняття уточненої позовної заяви до провадження, а 20 листопада 2018 року повторно відмовлено у вказаному клопотанні про витребування доказів.
Крім того, зазначає, що суди належним чином не мотивували судові рішення, не врахували заперечення позивача та правову позицію, викладену 
у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 
№ 509/667/15-ц.
 
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу 
 
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив від ТОВ «Тімсен» на касаційну скаргу ТОВ «ІЦ «Енергомаш», в якому погоджується з доводами касаційної скарги.
 
У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Яценка А. О., на касаційну скаргу 
ТОВ ІЦ «Енергомаш», в якому звертає увагу суду на повне співпадання складу сторін та предмету позову у цивільних справах Комінтернівського районного суду м. Харкова № 641/9904/16-ц і № 641/8813/20. Уточнена позовна заява 
у справі № 641/9904/16-ц, в якій позивач посилався, зокрема на частину першу статті 388 ЦПК України, була прийнята судом до провадження 
з дотриманням процесуальних норм. За час розгляду справи 
№ 641/9904/16-ц позивачем наводились ті самі доводи щодо ніби-то безгрошовості набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно. Предметом розгляду вже були обставини щодо наявності умислу позивача на відчуження майна з метою ухилення від звернення на нього стягнення, 
а також розглядалися доводи щодо оплати/неоплати ОСОБА_1 майна за договорами купівлі-продажу, посилаючись на висновки Верховного Суду, тому просить залишити касаційну скаргу ТОВ ІЦ «Енергомаш» без задоволення, судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із касаційним провадженням, покласти на позивача.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ТОВ «ІЦ «Енергомаш» задоволенню не підлягає. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою 
для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Закриття провадження у справі у цьому разі допускається за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», 
а також з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 
1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини 
від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. 
Судами встановлено, що ТОВ ІЦ «Енергомаш» звернулося до суду з позовною заявою про витребування у ОСОБА_1 нежитлових приміщень, 
розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на статтю 387 ЦК України як на підставу позову.
24 березня 2017 року та 10 серпня 2018 року представником позивача уточнено позовні вимоги та змінено підставу позову, посилаючись на 
статтю 387 ЦК України та частини першу та третю статті 388 ЦК України.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 березня 
2019 року у справі № 641/9904/16-ц позовні вимоги ТОВ «ІЦ «Енергомаш» задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_1 нежитлові приміщення 
№ 1-14 площею 2 099,7 кв. м, у літ. «Ч-3» реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 546517163101, що розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «ІЦ «Енергомаш». Витребувано 
у ОСОБА_1 нежитлове приміщення антресолі № 283 загальною площею 136, 8 кв. м в літ. «Ч-3», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 546598563101, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , 
на користь ТОВ «ІЦ «Енергомаш». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь 
ТОВ «ІЦ «Енергомаш» понесені судові витрати у розмірі 20 526,72 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 березня 
2019 року змінено в частині розподілу судових витрат, а в іншій частині рішення суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Комінтернівського районного суду 
м. Харкова від 29 березня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року в частині задоволення позову про витребування майна від ОСОБА_1 скасовано. У задоволенні позову 
ТОВ «ІЦ «Енергомаш» відмовлено (провадження № 61-22378 св 19).
Закриваючи провадження у справі, що є предметом перегляду, відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції, 
з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно виходив із того, 
що у справі № 641/9904/16-ц судове рішення набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет й з тих самих підстав, що у даній справі.
При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що з наведеної постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року вбачається, що судом досліджувались обставини, на які позивач посилається в позові у даній справі, так як зі змісту позовної заяви у цій справі вбачається, що позивач пред`явив позов, посилаючись на безоплатність набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, а предметом розгляду вже були обставини щодо наявності умислу позивача на відчуження майна з метою ухилення 
від звернення на нього стягнення, і також розглядались доводи щодо оплати/неоплати ОСОБА_1 майна за договорами купівлі-продажу.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції та апеляційної інстанції, які дійшли обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм процесуального права та без встановлення обставин, що мають істотне значення для розгляду справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи зазначене, Верховний Суд вважає безпідставними доводи позивача щодо не встановлення судами фактичних обставин справи та неналежного мотивування судових рішень.
Інші наведені доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції без змін.
 
У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат 
Яценко А. О., просить суд стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану із переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Разом з тим, убачається, що у відзиві не зазначено ні сума, яка підлягає відшкодуванню, ні відповідні докази для задоволення вказаного клопотання, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш» залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 травня 2021 року залишити без змін.
У задоволенні клопотання представника  ОСОБА_1 - адвоката Яценка Андрія Олексійовича, відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                       Д. Д. Луспеник
 
        Б. І. Гулько
 
        Г. В. Коломієць