ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 р. 	Справа № 480/7570/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Курило Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2021, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021,  по справі № 480/7570/21
за позовом       Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  
до       Комунального підприємства Тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець"                           
про  стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,
ВСТАНОВИВ:
Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів ( далі - позивач) звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до комунального підприємства Тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець" ( далі - відповідач) в якому просило стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню в сумі 57965,60 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем не виконаний встановлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів. Так, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю, відповідач до 15.04.2021 повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 56000 грн. та нараховану пеню в розмірі 1965,60 грн. Проте вказана сума відповідачем в добровільному порядку не сплачена, тому позивач просив її стягнути у судовому порядку.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 в задоволенні адміністративного позову Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства Тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі № 480/7570/21, а позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував лист Тростянецької районної філії Сумського обласного центру зайнятості від 31.08.21 № 110/21, згідно з яким впродовж 2020 року комунальне підприємство Тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець" не зверталося до направлення на їх підприємство для працевлаштування осіб з інвалідністю. Апелянт зазначає, що позиція суду першої інстанції базується на недостовірних доказах, оскільки спірні правовідносини стосуються звітного 2020 року, а звітність за формою 3-ПН подано 11.08.2021. Вказує, що даний доказ ніяк не впливає на виконання вимог ст. 18 Закону в звітному 2020 році. Також наголошує, що відповідач не надав до суду доказів того, що на підприємстві в 2020 році створено робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю за посадою "редактор". Апелянт зауважує, що вжиті відповідачем заходи не могли забезпечити працевлаштування осіб з інвалідністю на даному підприємстві, що призвело до порушення вимог ст. 19 ЗУ " Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  підлягає  задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що комунальне підприємство Тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець" належним чином зареєстровано в якості юридичної особи, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідно до Звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік, форми №10-ПОІ, затвердженої Наказом Міністерства соціальної політики України №591 від 27.08.2020, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу  комунального підприємства Тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець" фактично за рік становить 10 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до вимог чинного законодавства встановлена інвалідність - 0; кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, встановлених відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" - 1.
При цьому, комунальне підприємство Тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець" надавало до Тростянецької районної філії Сумського обласного центру зайнятості інформацію про наявність вільних вакансій на підприємстві з наданням відповідної характеристики вакантного місця, що підтверджується копією - звітність форми №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” 12.08.21 року. Згідно з вказаним документом роботодавцем - комунальним підприємством Тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець" подано інформацію про потребу в 1 працівнику з обмеженими можливостями (інвалід), на посаду редактор.
Вважаючи, що відповідачем у 2020 році не виконано нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 56000,00 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій у розмірі 1965,60 грн.
У зв`язку з несплатою відповідачем вказаних сум адміністративно-господарських санкцій та пені, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Колегія суддів зазначений висновок суду першої інстанції вважає помилковим, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ (далі по тексту -   Закон № 875-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
При цьому, частиною другою статті 19 Закону 875-XII зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів.
За приписами ч.ч. 1, 2, 4 статті 20 Закону № 875-ХІІ  встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Положення ч.1 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Комунальне підприємство Тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець" доказів віднесення їх до реєстру неприбуткових установ та організацій не надало. Крім того, Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів надає витяг-скріншот з офіційного веб-порталу Державної податкової служби України (електронний кабінет), з якого вбачається, що станом на 10.08.2021р. відсутня інформація по вищезазначеному підприємству стосовно ознаки неприбутковості.
Таким чином, за 1 робоче, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особою з інвалідністю, відповідач до 15.04.2021 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі: 56000,00.
Дана сума заборгованості по адміністративно-господарських санкціях підтверджується документом - звіт за формою 10-ПОІ № 2857 від 09.08.2020 рік (Додаток №1) розрахунком заборгованості по сплаті адміністративно - господарських санкції (Додаток №2).
Розмір пені у сумі 1965,60 грн. підтверджується Розрахунком пені на суму заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій (Додаток №2).
Оскільки вищезазначені суми відповідачем не сплачено, утворилася заборгованість у розмірі: 57965,60 грн.
Несплата адміністративно-господарських санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя. 
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
Частиною першою статті 238 Господарського кодексу України  передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Частиною другою вказаної статті регламентовано, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.
За приписами частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України   вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).
Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.
Щодо вжиття позивачем всіх, передбачених законодавством заходів для виконання, встановленого ч.1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України “Про зайнятість населення” № 5067-VI, (далі по тексту - Закон № 5067-VI,) роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
На виконання пункту 4 частини третьої   статті 50 Закону № 5067-VI,   наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013  затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН   Інформація про попит на робочу силу (вакансії).
В контексті прийнятого  Закону № 5067-VI, та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН  Інформація про попит на робочу силу (вакансії)  на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Як вбачається із пункту 6 Порядку роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна. Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії). Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).
Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що законодавцем чітко визначені обов`язки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю :
- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,
- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;
- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;
- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;
- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
- в разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
Відтак, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. 
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі № 819/639/17.
З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.
Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.
Таким чином, передбачена частиною першою статті 20  Закону № 875-ХІІ   міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18   Закону № 875-ХІІ, а саме: невиділення та нестворення робочих місць, ненадання державній службі зайнятості інформації, незвітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, оскільки саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2019 року у справі № 820/2190/17, яка в силу ч.5  ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування.
Як зазначалось вище, з наявної в матеріалах справи копії Звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік, форми №10-ПОІ затвердженої Наказом Міністерства соціальної політики України №591 від 27.08.2020 (а.с.5) вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу комунального підприємства Тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець" фактично за рік становить 10 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до вимог чинного законодавства встановлена інвалідність - 0; кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, встановлених відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" - 1 особа.
Отже, з наведеного слідує, що відповідач зобов`язаний був створити одне робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю та, відповідно, проінформувати про це органи зайнятості, шляхом подання останнім звіту форми № 3-ПН.
Разом з тим, ані до суду першої, ані апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів надання таких звітів за 2020 рік, як і не наведено жодних пояснень з цього приводу. Проте, було подано звіт форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 12.08.2021. 
При цьому, як слідує зі змісту відзиву на позов, відповідач не заперечує факту неподання ним  до органів зайнятості звітів форми № 3-ПН за 2020, обґрунтовуючи це твердженням поданням  звіту форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 12.08.2021, яке, відповідно не є доказом надання звіту за 2020 рік.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем не виконано обов`язку щодо інформування центру зайнятості про наявність вакансії для працевлаштування особи з інвалідністю, шляхом подання звітності за формою № 3-ПН за 2020 рік, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для застосування до відповідача, передбачених ч.1 ст. 20 Закону № 875-ХІІ адміністративно-господарських санкцій  у розмірі 56000,00 грн. та пені в розмірі 1965,60 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно з п. 2 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
З огляду на вищезазначене, враховуючи, що суд першої інстанції неповно дослідивши обставини справи дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі № 480/7570/21 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог. 
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь сплаченої суми судового збору за подання позову та апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Отже, стягненню на користь суб`єкта владних повноважень, підлягають лише два види витрат, пов`язані з розглядом справи: витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.
Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем наведених видів витрат, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для відшкодування на його користь за рахунок відповідача судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись 311,315,321,325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити частково.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі № 480/7570/21 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства Тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - задовольнити.
Стягнути на користь Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул.Горького, 2, м. Суми,40011, код ЄДРПОУ 140004771) за рахунок комунального підприємства тростянецької міської ради "Телерадіокомпанія Тростянець" (вул. Заводська, 1, Сумська обл., м. Тростянець, 42600, код ЄДРПОУ 41750354) адміністративно-господарські санкції  у розмірі 56000 (п`ятдесят шість тисяч) грн 00 коп та пені в розмірі 1965,60 грн.( тисяча дев`ятсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Курило 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова