ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року	Львів	Справа № 500/2708/21 пров. № А/857/18659/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                      Святецького В.В., 
суддів                                                            Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,
          з участю секретаря судового засідання      Кардаш В.В.,           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року  у справі № 500/2708/21 (головуючий суддя Осташ А.В., час ухвалення: 11:10 год., м. Тернопіль, повний текст рішення складений 17 вересня 2021 року)  за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агроюніт Захід” до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 
    
В С Т А Н О В И В :

           18 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Агроюніт Захід” звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення   від 26.04.2021 року №00021310701 та №0021400701.
          Рішенням від 17 вересня 2021 року  Тернопільський  окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю, а також стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агроюніт Захід” понесені судові витрати, а саме сплачений за подання позову судовий збір в сумі 16795 грн 69 коп..
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду не повністю відповідають фактичним обставинам справи. 
          В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що в період з 01.03.2018р. по 31.12.2020р. товариство позивача здійснювало господарські з ТзОВ ,,Агро-Опт”, ТзОВ ,, Діалт”, ТзОВ ,,Інком К”, ТзОВ ,,Мостгрей”.
          ТзОВ ,,Агро-Опт” згідно даних АІС ,,Податковий блок” із вересня 2019 року не звітує. Свідоцтво платника податку на додану вартість анульоване 23.09.2020 року (причина 22 - ненадання декларацій протягом року).
          З аналізу поданих товарно-транспортних накладних встановлено, що вантажовідправниками на ТзОВ ,,Агроюніт Захід” макухи соєвої у кількості 237,34 т було ТзОВ ,,Агро-Опт”, у кількості  218,42 т - ТзОВ ,,Діалт”, у кількості 42,8 т було ТзОВ ,,Мостгрей ”.
          Проте, при аналізі даних Єдиного реєстру податкових накладних, не встановлено будь-яких зареєстрованих накладних на ТзОВ ,,Агро-Опт”,  ТзОВ ,, Діалт”, ТзОВ ,,Мостгрей” від суб`єктів господарювання, які б свідчили про отримання в оренду транспортних засобів. Також згідно поданих Звітів форми І-ДФ вказаних товариств не встановлено виплат доходів фізичним особам, які надавали в оренду транспортні засоби в період поставки макухи соєвої на ТзОВ ,,Агроюніт Захід”, що ставить під сумнів (унеможливлює) факт транспортування макухи соєвої від цих товариств (Миколаївська обл., м. Первомайськ) до ТзОВ ,,Агроюніт Захід” (Тернопільська область, Шумський р-н, с. Рохманів).
          Враховуючи відсутність первинних документів та посадових осіб за юридичною адресою, які могли б надати пояснення стосовно фінансово-господарської діяльності підприємства, неможливо встановити умови договорів, в рамках яких повинні були відбуватися зберігання закуплених товарів та використання їх для надання зазначених послуг, неможливо встановити рух коштів за придбані та реалізовані товари та, взагалі, факт здійснення розрахунків між підприємством та контрагентами, а тому неможливо підтвердити реальність постачання товару по «ланцюгу» до ТзОВ ,,Агро-Опт”, ТзОВ ,,Діалт”, ТзОВ ,,Інком К”, ТзОВ ,,Мостгрей” та цих контрагентів  до ТзОВ ,,Агроюніт Захід” 
          За результатами аналізу наявної інформації щодо діяльності ТзОВ ,,Агро-Опт”, ТзОВ ,,Діалт”, ТзОВ ,,Інком К”, ТзОВ ,,Мостгрей” та їх контрагентів встановлено відсутність у вказаних товариств об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих з постачальниками господарських операцій щодо придбання товарів/послуг.
          Таким чином, складені платником за нереальною операцією первинні документи, незалежно від правильності їх оформлення за зовнішніми ознаками, позбавлені юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди. Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з фактично вчиненою господарською операцією учасників правовідносин.
З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
ТзОВ ,,Агроюніт Захід” подало відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги та просить їх відхилити в повному обсязі. 
Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи. 
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.  
          Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що посадові особи Головного управління ДПС у Тернопільській області провели документальну планову виїзну перевірку ТзОВ ,,Агроюніт Захід” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.03.2018 по 31.12.2020, результати якої оформлені актом від 26.03.2021 №1178/19-00-07-01/39893474 (том 1, а.с. 27-89).
          В акті перевірки зафіксовані виявлені порушення ТзОВ ,,Агроюніт Захід” норм податкового законодавства, а саме:
           1) пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 та пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 797616 грн., в тому числі: за лютий 2019 року на суму 226196 грн., за травень 2019 року на суму 90868 грн., за серпень 2019 року на суму 227331 грн., за вересень 2019 року на суму 91043 грн., за жовтень 2019 року на суму 55898 грн., за січень 2020 року на суму 106280 грн;
           2) пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 та пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, підпункту 5 пункту 4 розділу V ,,Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість”, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за №159/28289, внаслідок чого завищена сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації з ПДВ) на 122693 грн за грудень 2020 року.
          На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Тернопільській області винесло податкові повідомлення-рішення від 26.04.2021:
          - №00021310701 (форма «Р») з ПДВ за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) із збільшеною сумою нарахованого грошового зобов`язання - 997020,00 грн. (том 1, а.с. 106);
          - №00021400701 (форма «В4») з ПДВ про суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 122693,00 грн (том 1, а.с. 109).
          Висновки контролюючого органу базуються на тому, що перевіркою достовірності відображених показників у поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість (рядок 10.1 ,,Придбання (виготовлення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України за основною ставкою”) у загальній сумі 40957580,00 грн. за період з 01.03.2018 по 31.12.2020 встановлено, що на формування сум податкового кредиту істотно вплинуло придбання свиней, с/г продукції, добавок, основних засобів, та запасних частин, пального, придбання супутніх послуг, енергоносіїв, тощо.
          Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.03.2018 по 31.12.2020 у загальній сумі 40957580 грн. на підставі аналізу оборотно-сальдових відомостей по бухгалтерських рахунках №301 ,,Каса в національній валюті”, №311 ,,Поточні рахунки в національній валюті”, №20 ,,Виробничі запаси”, №21 ,,Поточні біологічні активи”, №23 ,,Виробництво”, №372 ,,Розрахунки з підзвітними особами”, №631 ,,Розрахунки з вітчизняними постачальниками”, №632 ,,Розрахунки з іноземними постачальниками”, №64 ,,податок на додану вартість”, реєстрів одержаних податкових накладних, а також первинних документів (виписок банку, приходних та податкових накладних), що підтверджують дані зазначених рахунків, встановлено завищення позивачем показників у рядку 10.1 Декларацій ,,Придбання (виготовлення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України за основною ставкою” на загальну суму 920309,00 грн.
          Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, ТзОВ ,,Агроюніт Захід” звернулось із даним позовом до суду.
          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факти придбання та оплати товару підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними. Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі послуги (роботи, товари) не отримувались платником податків від його контрагентів.
          При цьому, суд першої інстанції дійшов переконання, що викладені в Акті перевірки висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи. Натомість, взаємовідносини товариства позивача з зазначеними вище контрагентами, які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платники податку на додану вартість, оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентами первинними документами, зокрема, податковими накладними, отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит.0
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду,  відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними. 
Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України   визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 
          Відповідно до приписів пункту 44.1 статті 44 ПК України   для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2). 
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. 
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).
Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до  пункту 189.1  статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених  пунктом 189.9  статті 189 цього Кодексу) (підпункт ,,г” пункту  198.5).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6). 
Відповідно до приписів статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1). 
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього  Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4).
Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності. 
Статтею 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки, акти, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка призводить до руху активів (майна, коштів тощо) платників податків у процесі її здійснення.
Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла переконання, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та податкового обліку є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Лише на підставі первинних документів формується податкова звітність та визначаються податкові зобов`язання. 
          Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що: 1). 30 листопада 2018 року ТзОВ ,,Агроюніт Захід” (покупець) та ТзОВ ,,Агро-Опт” (постачальник) уклали Договір поставки № 3011-18 від 30.11.2018, згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених даним Договором.
          В рамках Договору поставки № 3011-18 від 30.11.2018 ТзОВ ,,Агроюніт Захід” здійснило операції з придбання макухи соєвої, а саме:
           1.1). 01.12.2018 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 382200,00 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 1 від 30.11.2018 року, Видаткова накладна № 2 від 01.12.2018 року, Рахунок на оплату № 2 від 01.12.2018 року, Товарно-транспортна накладна № 0112/1 від 01.12.2018 року, Якісне посвідчення  від 27.11.2018.
           1.2). 15.12.2018 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 383149,85 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 2 від 15.12.2018 року, Видаткова накладна № 21 від 15.12.2018 року, Рахунок на оплату № 21 від 15.12.2018 року, Товарно-транспортна накладна № 1512/1 від 15.12.2018 року, Якісне посвідчення від 11.12.2018
           1.3). 06.01.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 399639,84 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 3 від 06.01.2019 року, Видаткова накладна № 4 від 06.01.2019 року Рахунок на оплату № 4 від 06.01.2019 року, Товарно-транспортна накладна № 0601-19 від 06.01.2019 року, Якісне посвідчення від 03.01.2019.
           1.4). 27.01.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 364000,00 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 4 від 27.01.2019 року, Видаткова накладна № 45 від 27.01.2019 року Рахунок на оплату № 45 від 27.01.2019 року, Товарно-транспортна накладна № 2701-19 від 27.01.2019 року, Якісне посвідчення від 19.01.2019.
           1.5). 11.05.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 398272,16 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 5 від 11.05.2019 року, Видаткова накладна № 8 від 11.05.2019 року Рахунок на оплату № 8 від 11.05.2019 року, Товарно-транспортна накладна № 1105-19 від 11.05.2019 року, Якісне посвідчення від 08.05.2019.
           1.6). 14.06.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 391879,84 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 6 від 14.06.2019 року, Видаткова накладна № 5 від 14.06.2019 року Рахунок на оплату № 5 від 14.06.2019 року, Товарно-транспортна накладна № 1406-19 від 14.06.2019 року, Якісне посвідчення.
          Обсяги поставки та суми розрахунків підтверджується Актом звірки з ТзОВ ,,Агро-Опт” за період з 01.03.2018 по 31.12.2020.
          ТзОВ ,,Агроюніт Захід” здійснило оплату за поставлений товар в повному обсязі на загальну суму 2319141,69 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями (які досліджувались під час проведення перевірки) та Реєстром документів за період з 01.03.2018 року до 04.10.2020.
           2). 01 березня 2019 року ТзОВ ,,Агроюніт Захід” (покупець) та ТзОВ ,,Діалт” (постачальник) уклали Договір поставки № 0103-19 від 01.03.2019, згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених даним Договором.
          В рамках Договору поставки № 0103-19 від 01.03.2019 ТзОВ ,,Агроюніт Захід” здійснило операції з придбання макухи соєвої, а саме:
           2.1). 02.03.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 366520,15 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 1 від 01.03.2019, Видаткова накладна № 1 від 02.03.2019 Рахунок на оплату № 1 від 02.03.2019, Товарно-транспортна накладна № 0203 від 02.03.2019, Якісне посвідчення від 01.03.2019.
           2.2). 10.11.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 197232,00 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 1 від 10.11.2019, Видаткова накладна № 14 від 10.11.2019 Рахунок на оплату № 10 від 10.11.2019, Товарно-транспортна накладна №1011 від 10.11.2019, Якісне посвідчення від 10.11.2019.
           2.3). 26.03.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 398 574,00 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 1 від 25.03.2019 року, Видаткова накладна № 16 від 26.03.2019 Рахунок на оплату № 18 від 26.03.2019 року, Товарно-транспортна накладна № 2603 від 26.03.2019, Якісне посвідчення  від 25.03.2019.
           2.4). 27.09.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 348524.16 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 1 від 26.09.2019, Видаткова накладна № 30/1 від 27.09.2019 Рахунок на оплату № 30/1 від 27.09.2019, Товарно-транспортна накладна № 2709 від 27.09.2019, Якісне посвідчення від 26.09.2019.
           2.5). 21.10.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 335 385,00 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 1 від 20.10.2019, Видаткова накладна № 37 від 21.10.2019 Рахунок на оплату № 39 від 20.10.2019, Товарно-транспортна накладна № 2110 від 21.10.2019 року, Якісне посвідчення  від 20.10.2019.
           2.6). 24.08.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 379 872,00 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 1 від 24.08.2019, Видаткова накладна № 45 від 24.08.2019 Рахунок на оплату № 44 від 24.08.2019, Товарно-транспортна накладна № 2408 від 24.08.2019, Якісне посвідчення від 24.08.2019.
          Обсяги поставки та суми розрахунків підтверджується Актом звірки з ТзОВ ,,Діалт”  за період з 01.03.2018 року по 31.12.2020. 
          ТзОВ ,,Агроюніт Захід” здійснило оплату за поставлений товар в повному обсязі на загальну суму 2026107,31 грн, що підтверджується Платіжними дорученнями (які досліджувались під час проведення перевірки) та Реєстром документів за період з 01.03.2018 року до 04.10.2020.
           3). 29 листопада 2019 року ТзОВ ,,Агроюніт Захід” (покупець) та ТзОВ ,,Інком К”  (постачальник) уклали Договір поставки№ 2911-19 від 29.11.2019, згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених даним Договором.
          В рамках Договору поставки № 2911-19 від 29.11.2019 ТзОВ ,,Агроюніт Захід” здійснило операції з придбання макухи соєвої, а саме:
           3.1). 30.11.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 215220,20 грн з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 1 від 29.11.2019, Видаткова накладна № 36 від 30.11.2019 року Рахунок на оплату № 36 від 30.11.2019, Товарно-транспортна накладна № 3011/2-19 від 30.11.2019, Якісне посвідчення  від 29.11.2019.
           3.2). 14.12.2019 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 225225,20 грн з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 2 від 12.12.2019, Видаткова накладна № 28 від 14.12.2019 року Рахунок на оплату № 22 від 14.12.2019, Товарно-транспортна накладна (яка не перевірялась Контролюючим органом та не була взята до уваги) № 1412/9 від 14.12.2019 (перевізник ТзОВ ,,Агроюніт Захід”), Якісне посвідчення від 12.12.2019.
          Обсяги поставки та суми розрахунків підтверджується Актом звірки з ТзОВ ,,Інком К”  за період з 01.03.2018 року по 31.12.2020.
          ТзОВ ,,Агроюніт Захід” здійснило оплату за поставлений товар в повному обсязі на загальну суму 440 445,20 гривень, що підтверджується Платіжними дорученнями (які досліджувались під час проведення перевірки) та Реєстром документів за період з 01.03.2018 року до 04.10.2020. 
           4). 22 грудня 2020 року ТзОВ ,,Агроюніт Захід” (покупець) та ТзОВ ,,Мостгрей” (постачальник) уклали Договір поставки № 2212-20 від 22.12.2020, згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених даним Договором.
          В рамках Договору поставки № 2212-20 від 22.12.2020 ТзОВ ,,Агроюніт Захід” здійснило операції з придбання макухи соєвої, а саме:
           4.1). 23.12.2020 Товариство здійснило придбання макухи соєвої на загальну суму 736 160,34 гривень з ПДВ, що підтверджують наступні документи: Специфікація № 1 від 22.12.2020, Видаткова накладна № 12 від 23.12.2020, Рахунок на оплату № 12 від 23.12.2020, Товарно-транспортна накладна № 2312 від 23.12.2020, Якісне посвідчення від 12.11.2019.
          Обсяги поставки та суми розрахунків підтверджується Актом звірки з ТзОВ ,,Мостгрей” за період з 01.03.2018 по 05.01.2021.
          ТзОВ ,,Агроюніт Захід”  здійснило оплату за поставлений товар в повному обсязі на загальну суму 736160,34 гривень, що підтверджується Платіжними дорученнями (які досліджувались під час проведення перевірки) та Реєстром документів за період з 01.12.2020 року до 05.01.2021.
Відповідність наданих позивачем на підтвердження реального характеру спірних господарських операцій первинних документів вимогам Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, а податкових накладних - вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК України  податковим органом не спростовується. 
          Крім того, мотивуючи свої висновки щодо реального характеру наведених господарських операцій ТзОВ ,,Агроюніт Захід” з контрагентами, суд першої інстанції аргументовано виходив з того, що факт неподання контрагентом податкової звітності чи відсутності певної інформації в податковій звітності товариства, зокрема щодо наявності найманих працівників, основних засобів, сам по собі не може свідчити про відсутність факту здійснення ним господарської діяльності, а лише може бути підставою для висновку щодо допущення останнім порушення вимог законодавства при складанні податкової звітності.
          При цьому, суд першої інстанції аргументовано зазначив, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
          Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи. Таким чином, наданими позивачем первинними документами підтверджується реальність здійснених господарських операцій при придбанні послуг у контрагентів.
          Колегія суддів також акцентує увагу на тому, що  усі контрагенти позивача на час здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, перебували на обліку в органах державної податкової служби, були зареєстровані органом державної податкової служби платниками податку на додану вартість у відповідності до вимог чинного законодавства України, мали свідоцтва платників ПДВ, складені за наслідками господарських операцій податкові накладні були перевірені та зареєстровані органом державної податкової служби в ЄРПН, їх реєстрація не була зупинена податковим органом, що свідчить про відсутність будь-якого із критеріїв ризиковості здійснення операцій або ризиковості платника податку, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних.
          Також колегія суддів відхиляє доводи представника контролюючого органу щодо відсутності реального характеру спірних господарських операцій, оскільки такі висновки відповідача базуються в основному на дослідженні інформації баз даних ДПС.
При  цьому колегія суддів зазначає, що інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Таким чином, бази даних ДФС не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.
          Крім того, колегія суддів вважає, що наведені відповідачем обставини можуть лише свідчити про наявність сумнівів у фактичному виконанні умов договорів контрагентами позивача. Однак, вказані обставини не є беззаперечними доказами відсутності реального характеру цих операцій.  Так, зокрема, відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту не відображення контрагентами позивача  у своїх податкових зобов`язаннях сум ПДВ по спірних господарських операціях. Крім того, наявна в базах даних ДПС інформація спростовує доводи контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача трудових ресурсів.
Такі висновки апеляційного узгоджуються з висновками Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові  від 20.03.2018 року у справі №804/939/16, в якій Верховний Суд зазначив, що податкова інформація, яка міститься в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів позивача стосовно ланцюгів постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, має виключно інформативний характер та не вважається належним доказом у розумінні процесуального Закону.
Також суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість оскаржених податкових повідомлень-рішень обставинами, які засвідчують порушення норм податкового законодавства не позивачем, а його контрагентами є неприпустимим, оскільки негативні наслідки настають лише до особи, яка допустила порушення податкового законодавства, а не до його контрагентів.
          Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, також аргументовано відхилив доводи контролюючого органу про те, що слідчим управлінням Головного управління ДФС у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №420200000000000934 від 27.05.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 212, ч.2 ст. 205-1 КК України, оскільки  саме по собі внесення кримінальних проваджень до Єдиного реєстру досудового розслідувань не може бути підставою для висновків про фіктивність тих чи інших господарських операцій.
          Так, досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи  використовуючи реквізити підконтрольних підприємств (контрагентів позивача) упродовж 2019-2020 років здійснювали пособництво в ухиленні від сплати податків підприємствами вигодонабувачам в особливо великих розмірах на суму понад 400 млн. грн.           Суд першої інстанції вірно зазначив, що такі факти не вказують на дослідження господарських операцій та взаємовідносин позивача, не встановлено фактів порушення саме посадовими або службовими особами позивача податкового законодавства чи вчинення інших протиправних дій.
          Такі висновки суду першої інстанції базуються на висновках Верховного Суду, наведених в постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17, де зазначено, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
          За таких обставин, колегія  суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що надані позивачем первинні документи повністю підтверджують реальність господарських операцій за договорами поставки, а тому оскаржені податкові повідомлення-рішення є протиправними. 
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції  фактичним обставинам, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     

Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-     

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року  у справі № 500/2708/21 – без змін. 
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 4  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 24.12.2021.