ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року 
м. Київ
cправа №  01/4813 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого,  Банаська О.О., Пєскова В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.; 

за участю прокурора Офісу Генерального прокурора - Міхеда О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області
на     постанову     Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021
та ухвалу     Господарського суду     Черкаської області від 19.11.2020 
у справі     № 01/4813
за заявою Тальнівської об`єднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Черкаській області  та Управління Пенсійного фонду України в Маньківському районі
до Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" 
про визнання банкрутом.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.09.2007 порушено провадження у справі № 01/4813 про банкрутство Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" (далі - ДП ДАК "Хліб України" Потаське хлібоприймальне підприємство", боржник).

Провадження порушено згідно норм   Закону України   "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який діяв до 21.10.2019 (далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.05.2008  введено процедуру розпорядження майном боржника.

Провадження у справі № 01/4813 про банкрутство ДП ДАК "Хліб України "Потаське хлібоприймальне підприємство" перебуває на стадії розпорядження майном.

ДП ДАК "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" відповідно до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" було включено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Від Міністерства юстиції України (далі - Міністерство) надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

Клопотання мотивоване законодавчою забороною на застосування процедур санації та ліквідації у справі про банкрутство боржника, як особи частка держави у статутному фонді якого перевищує 50%, через обмеження, встановлені положеннями абзацу 1 частини 2  розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", що набрав чинності з 20.10.2019 (далі - Закон № 145-ІХ), внаслідок чого наявні підстави для закриття провадження у справі згідно з частиною першою статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства. 

В обґрунтування Міністерство зазначало про тривалість судової процедури  розпорядження майном  боржника (понад 12 років), протягом якої, зокрема, з моменту порушення справи та до моменту набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства (тобто до 21.10.2019)  у справі не укладено мирової угоди в процедурі розпорядження майном у цій справі, а чинна редакція Кодексу України з процедур банкрутства не передбачає такого інституту у процедурі банкрутства як мирова угода,  а також внесення боржника до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, унеможливлює застосування щодо нього процедур санації чи ліквідації.

Короткий зміст рішень судів першої і апеляційної інстанцій

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.11.2020 у справі №01/4813, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021, задоволено клопотання Міністерства юстиції України про закриття провадження у справі, припинено процедуру розпорядження майном ДП ДАК "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" та повноваження розпорядника майна Постоленка В.О., провадження у справі № 01/4813 про банкрутство ДП ДАК "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" закрито, дію мораторію на задоволення вимог кредиторів скасовано.

Приймаючи оскаржувані судові рішення, судами першої та апеляційної інстанцій зазначено, що боржник є державним підприємством, підприємство перебуває у процедурі розпорядження майном більше 12 років, діючий у справі мораторій упродовж значного строку забороняє задоволення вимог кредиторів боржника, а безпідставне затягування процедури банкрутства на стадії розпорядження майном призводить до порушення прав боржника, кредиторів та заподіяння додаткових витрат у даній справі. 

За висновками судів, оскільки норми Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 02.10.2019  № 145-IX встановлюють обмеження в застосуванні Кодексу України з процедур банкрутства щодо процедур санації та ліквідації державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, або акціонерних товариств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника протягом трьох років з дня набрання, провадження у справі про банкрутство ДП ДАК "Хліб України "Потаське хлібоприймальне підприємство" підлягає закриттю на підставі пункту 9 частини 1 статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства та пункту 2 частини 1статті 231 ГПК України  з урахуванням поширення на боржника приписів Закону України від 02.10.2019 "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності", що не підлягають приватизації" № 145-IX.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

Не погоджуючись з прийнятими у справі постановою та ухвалою, Головним управлінням Державної податкової служби у Черкаській області (далі - ГУ ДПС у Черкаській області, скаржник) подано касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, постановити рішення про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування підстав посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норми матеріального та процесуального права; зокрема, пункту 2 Розділу III Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", пунктів 7, 9 частини 1 статті 90 Кодексу України з питань банкрутства, статті 231 ГПК України.

Аргументи касаційної скарги полягають у наступному:
- чинним законодавством не передбачено такої підстави для закриття провадження у справі про банкрутство, як затягування розгляду справи за відсутності можливості переходу до іншої судової процедури у справі про банкрутство та відсутності можливості укладення мирової угоди; 
- судом апеляційної інстанції зроблено висновок про відсутність предмета спору, проте не досліджено дане поняття;
-   суди не врахували тимчасовий характер обмежень, що містить пункт 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ, чим порушується принцип юридичної визначеності, що є складовою верховенства права.
- судами не враховано висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26.05.2020 у справі №922/1200/18, де висловлену чітку позицію про відсутність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство боржника з огляду на неповноту досліджень обставин щодо можливості відновити боржником платоспроможність, що призвело до винесення неправомірної ухвали.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

Прокурором відділу Черкаської Обласної прокуратури надано пояснення у справі, в яких заперечує проти доводів касаційної скарги з підстав, викладених у поясненні, оскаржувані судові рішення вважає законними та обґрунтованими.

Прокурор Офісу Генерального прокурора у  наданих поясненнях по справі не погоджується з доводами касаційної скарги ГУ ДПС у Черкаській області, просить суд залишити скаргу  без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін як законні та обґрунтовані.

Рух касаційної скарги
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №01/4813      визначено  склад  колегії  суддів:   Огороднік К.М. -  головуючий,  Ткаченко Н.Г., Банасько О.О., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями     від 15.04.2021. 

У зв`язку з відпусткою судді Ткаченко Н.Г., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 01/4813 визначено склад колегії суддів: Огороднік К.М. - головуючий, Банасько О.О., Пєсков В.Г., що підтверджується витягами з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями та протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.05.2021.

Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Черкаській області на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 19.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 у справі №01/4813 та призначено до розгляду на 09.06.2021.

В судовому засіданні 09.06.2021 представником Офісу Генерального прокурора заявлено клопотання про зупинення провадження у справі №01/4813 до розгляду справи № 1-24-7-5/297-06-7817.

Ухвалою Верховного Суду від 09.06.2021 зупинено касаційне провадження у справі № 01/4813 за касаційною скаргою ГУ ДПС у Черкаській області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 19.11.2020     до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду справи №1-24-7-5/297-06-7817.

Верховний Суд у складі Палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 18.11.2021 ухвалив постанову у справі № 1-24-7-5/297-06-7817,  якою постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.08.2020 у справі № 1-24-7-5/297-06-7817 скасував повністю та направив справу для (продовження) розгляду до Господарського суду Одеської області.

У зв`язку з тим, що обставина, яка викликала зупинення касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Черкаській області усунена, Верховний Суд ухвалою від 10.01.2022 поновив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Черкаській області на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 19.11.2020 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021  у справі   № 01/4813,  розгляд касаційної скарги призначив на 09.02.2022.

У судове засідання 09.02.2022 з`явився прокурор Офісу Генерального прокурора Міхед О.В., який надав пояснення у справі. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій

Як встановлено судами, боржник - ДП ДАК "Хліб України "Потаське хлібоприймальне підприємство" відповідно до Додатку 1 Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" віднесене до переліку підприємств, що не підлягають приватизації.  

Предметом розгляду у цій справі є питання щодо закриття провадження у справі про банкрутство державного підприємства, що було порушено ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.09.2007 за правилами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (редакції до 19.01.2013,  чинній на час введення процедури розпорядження майном у даній справі) та провадження в якій перебуває на стадії розпорядження майном.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною першою статті 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (чинного на час введення процедури розпорядження майном у даній справі) встановлено, що до боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

Частиною четвертою статті 96 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у зазначеній редакції) передбачено, що положення цього Закону застосовуються до юридичних осіб - підприємств, що є об`єктами права державної власності, які не підлягають приватизації, в частині санації чи ліквідації після виключення їх у встановленому порядку з переліку таких об`єктів.

Аналогічні положення закріплено в частині третій статті 214 Господарського кодексу України, в якій визначено, що до державних підприємств, які відповідно до закону не підлягають приватизації, вказані процедури застосовуються в частині санації чи ліквідації лише після виключення їх у встановленому порядку з переліку об`єктів, що не підлягають приватизації.

Отже, судові процедури санації та ліквідації щодо боржника, включеного до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, відповідно до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" могли бути застосовані тільки після виключення боржника, в установленому законом порядку, із цього переліку.

20.10.2019 набув чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 145-IX (далі - Закон № 145-ІХ). 

Пунктом 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ установлено, що у справах про банкрутство державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, або акціонерних товариств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, не застосовуються судова процедура санації, крім тих, що задіяні у виконанні державного оборонного замовлення, виробництві, розробленні, модернізації, ремонті, обслуговуванні озброєння та військової техніки, та судова процедура ліквідації, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом. 

Щодо законодавчих обмежень на застосування процедур санації та ліквідації у справі про банкрутство державних підприємств  колегія суддів вважає за необхідне звернутися до правового висновку, викладеного у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 1-24-7-5/297-06-7817 (до закінчення перегляду в касаційному порядку якої було зупинено  касаційне провадження у справі, що розглядається - № 01/4813), на розгляд якої було винесено питання застосування пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ.

Так, у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 1-24-7-5/297-06-7817 Суд звернув увагу, що положення пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ не містять прямої вказівки на закриття провадження у справах про банкрутство.

Водночас ці положення допускають закриття провадження у такій справі на стадії судової процедури розпорядження майном із застосуванням наведених положень.

Суд, зауважив, що положеннями частини 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, який введено в дію 21.10.2019, запроваджений порядок подальшого здійснення провадження у справах про банкрутство за правилами Кодексу України з процедур банкрутства незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Водночас, відповідно до статті 6 цього Кодексу законодавець не передбачив застосування у справі про банкрутство будь-яких інших процедур, окрім процедур розпорядження майном, санації боржника та ліквідації, на відміну від Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що передбачав окрім наведених процедур також і процедуру (можливість) укладення мирової угоди.

Щодо передбачених Кодексом України з процедур банкрутства процедур, то відповідно до його преамбули цим нормативним актом встановлюються умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Такий порядок забезпечується, зокрема, застосуванням у справі про банкрутство окремих, однак послідовних та пов`язаних між собою судових процедур (стаття 6 Кодексу України з процедур банкрутства ).

Судова процедура розпорядження майном боржника, згідно із положеннями Кодексу України з процедур банкрутства, повинна забезпечити збереження активів, ефективне їх використання, аналіз фінансового стану боржника та прийняття рішення про щодо наступної процедури - санації або ліквідації (частина перша статті 44).

Відповідно до частини першої статті 49 цього Кодексу у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі.

Частиною третьою цієї статті КУзПБ визначено, що у підсумковому засіданні господарський суд ухвалює, зокрема, рішення про закриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 90 КУзПБ, господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, окрім наведених у цій статті, і в інших випадках, передбачених законом.

У зв`язку з викладеним Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 1-24-7-5/297-06-7817 дійшла висновку, що:
- факт перебування боржника - державного підприємства у справі про банкрутство в процедурі розпорядження майном, незалежно від того за правилами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" або Кодексу України з процедур банкрутства було застосовано цю процедуру;
- обставини неможливості завершення цієї справи про банкрутство на стадії розпорядження майном із застосуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство (у разі їх встановлення);
- заборона на застосування судових процедур санації чи ліквідації;
в сукупності вказують на існування передбаченої пунктом 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ підстави для закриття провадження у цій справі про банкрутство - через законодавчі обмеження щодо застосування подальших - після розпорядження майном (стаття 49 Кодексу України з процедур банкрутства) процедур санації та ліквідації до державних підприємств (крім тих, для яких пунктом 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ встановлені винятки у забороні щодо застосування цих процедур) (пункт 9.12 постанови).

Верховний Суд зауважує, що визначені ГПК України процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду; логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду.

З урахуванням наведеного, колегією суддів Касаційного господарського суду, що здійснює касаційний перегляд судових рішень у даній справі враховуються висновки судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 1-24-7-5/297-06-7817.

Крім того, суд враховує, що процедури банкрутства за приписами Закону про банкрутство, мають строковий характер. 

Пунктом 1 статті 6 Конвенції, учасником якої є Україна, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах проти України.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Схожого змісту положення містить частина четверта статті 11 ГПК України, якою визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд наголошує, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). 

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

На державні органи покладено обов`язок щодо дотримання принципу ''належного урядування'' і ті з них, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 20.11.2011 у справі ''Рисовський проти України''). 

Держава повинна організувати свою правову систему таким чином, щоб дати можливість своїм судам дотримуватись вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21.05.2015 у справах "Заводнік проти Словенії", від 05.10.2006 у справі "Де Блазі проти Італії").

ЄСПЛ у рішенні у справі "Сюрмелі проти Німеччини" від 08.06.2006 визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції тривалість судового провадження, яке продовжувалося у судах понад 16 років та відсутність ефективних засобів оскарження затяжного характеру триваючого розгляду цивільної справи в національному законодавстві Німеччини.

Близького за змістом висновку ЄСПЛ дійшов у рішенні від 10.12.2020 у справі "Парінов проти України", в якому суд визнав тривалість провадження у справі про банкрутство понад дев`ять років такою, що не відповідала вимозі "розумного строку", а отже порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Із встановлених обставин справи вбачається, що провадження у справі №01/4813 про банкрутство ДП ДАК "Хліб України" "Потаське хлібоприймальне підприємство" триває понад 12 років на стадії розпорядження майном, протягом якого жодних з передбачених статтею 96 КУзПБ заходів щодо відновлення платоспроможності боржника не вжито.

Окрім того, встановлені обставини справи не містять відомостей щодо вжиття сторонами у справі про банкрутство заходів визначених розділом IV "Мирова угода" Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 щодо укладення мирової угоди у справі про банкрутство.

Відтак, у справі, яка переглядається, не є можливим завершення процедури банкрутства боржника шляхом укладення мирової угоди, адже КУзПБ не передбачає введення такої судової процедури щодо боржника. Крім того, у справі відсутні нормативні підстави для переходу та застосування щодо боржника процедури санації чи ліквідації, оскільки Законом України від 02.10.2019 № 145-IX "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", встановлено законодавче обмеження в застосуванні вказаних процедур щодо державного підприємства.

Наявність встановленого Законом України від 02.10.2019 № 145-IX "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" обмеження застосування до боржника (державного підприємства, частка державної власності в статутному капіталі якого перевищує 50 відсотків) щодо якого введена судова процедура розпорядження майном подальшої процедури санації чи ліквідації позбавляють можливості реалізації визначених Законом про банкрутство в редакції до 19.01.2013 цілей процедури банкрутства.

Тому подальше провадження у справи втрачає юридичну доцільність, адже унеможливлює досягнення мети банкрутства - відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відсутність предмета спору в розумінні пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України означає припинення існування спірних правовідносин внаслідок певних обставин (оплати боргу, знищення предмета спору, скасування оспорюваного акта). Зазначене не виключає можливості припинення предмета спору на підставі законодавчого припису. Тож процедура санації може завершитися закриттям провадження у справі про банкрутство із застосуванням пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, як така, що позбавляє можливості досягнення легітимної мети Закону про банкрутство, оскільки за весь час, що тривала процедура санації відновлення платоспроможності боржника за допомогою існуючого механізму банкрутства не відбулося, вимоги кредиторів не задоволені, щодо боржника не було укладено мирової угоди, яка була б затверджена господарським судом (аналогічний висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № Б-7732/2-25). Такого ж за змістом підходу щодо закриття провадження у справі про банкрутство дотримується судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 906/1290/15.

Отже, хоча норми пункту 9 частини першої статті 90 КУзПБ та пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України (відсутній предмет спору) і не містять прямої вказівки на закриття провадження у справі про банкрутство з підстав обмеження у застосуванні подальших (після процедури розпорядження майном) процедур санації/ліквідації, проте застосування цих норм як підстав для закриття провадження у справі про банкрутство узгоджується із передбаченою законодавцем в частині першій статті 49 КУзПБ можливістю закрити провадження у справі про банкрутство у процедурі розпорядження майном через встановлені в пункті 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ обмеження у застосуванні подальших (після процедури розпорядження майном) судових процедур (стаття 49 Кодексу).

Аналогічної правової позиції щодо можливості закриття судами провадження у справах про банкрутство боржників - Державних підприємств, наведена у постанові Верховного Суду від 07.10.2020  у  справі  №  917/1230/15  з  посиланням  на висновки в постанові Верховного Суду, ухваленій у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №906/1290/15.

Вказана правова позиція підтверджується сталою судовою практикою Верховного Суду  з  відповідними висновками, викладеною, зокрема, в постановах від 05.11.2019 у справі № 910/3704/13, від 12.12.2019 у справі №923/382/14, від 19.12.2019  у справі  № 50/155,  від  26.05.2020  у справі №922/1200/18, від 07.10.2020 у справі № 917/1230/15, від якої судова палата не знайшла підстав відступати.

Відтак, враховуючи  встановлені  у  цій  справі  обставини,   що  провадження  у справі  №01/4813 про банкрутство ДП ДАК "Хліб України "Потаське хлібоприймальне підприємство" триває  понад  двадцять  років  на  стадії  розпорядження майном і за цей період, зокрема, з моменту порушення справи та до моменту набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства (тобто до 21.10.2019) у справі не укладено мирової угоди, а чинна  редакція  вказаного  Кодексу  не   передбачає такого інституту у процедурі банкрутства як мирова угода та з урахуванням встановлених Законом України №145-IX обмежень в застосуванні процедур санації та ліквідації державних підприємств крім тих, що ліквідуються за рішенням власника протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, а також те, що чинний у справі мораторій упродовж тривалого часу забороняє задоволення вимог конкурсних кредиторів боржника, для забезпечення принципів розгляду справи впродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом і гарантування правової певності кредиторів, вимоги яких визнані судом і включені до реєстру вимог кредиторів, для забезпечення принципів розгляду справи впродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом та гарантування правової певності кредиторів, Верховний Суд погоджується із висновками судів  першої та апеляційної інстанції про необхідність закриття провадження у справі про банкрутство ДП ДАК "Хліб України "Потаське хлібоприймальне підприємство" на підставі пункту 9 частини першої статті 90 КУзПБ та пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

Аргументи скаржника щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 922/1200/18, на думку колегії суддів є необґрунтованими з огляду на неподібність обставин у цих справах - щодо тривалості процедури розпорядження майном боржників на момент ухвалення судами рішень за наслідками процедури розпорядження майном, щодо вчинених з боку розпорядника майна та боржника дій, направлених на задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном. 

Крім того, у справі № 922/1200/18 суди дійшли висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство боржника з огляду на неповноту дослідження місцевим судом обставин щодо можливості відновити боржником платоспроможність та задовольнити визнані у справі вимоги кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, що є відмінним від справи, що розглядається.

У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а аргументи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Відтак, доводи ГУ ДПС у Черкаській області наведені в касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді касаційної інстанції в якості підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені господарськими судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд вважає, що оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

Судові витрати

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і -підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 та ухвалу     Господарського суду     Черкаської області від 19.11.2020  у справі     №01/4813 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий, суддя                                                   Огороднік К.М.
Судді                                                                           Банасько О.О.
                                                                                Пєсков В.Г.