ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 703/2003/19		
Провадження № 22-ц/821/2152/21		
категорія: 305010400    	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,  
суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В.,
учасники справи:        
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 – адвоката Шаповалова Віталія Миколайовича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої затопленням квартири, у складі: головуючого судді Прилуцького В. О., повний текст рішення складено 01 жовтня 2021 року, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої затопленням квартири.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 .
В липні 2018 року належну позивачам квартиру було затоплено. За результатами обстеження комісією визнано, що причиною залиття квартири стала відсутність власника квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище, ОСОБА_3 при відкритому крані на кухні, а тому винним в затопленні визнано власників наведеної квартири, що підтверджується актом № 1 від 14 липня 2018 року. Внаслідок затоплення було пошкоджено покриття стелі та шпалер на стінах коридору, дитячої кімнати та кухні. Відповідач від підпису в акті відмовився.
В жовтні 2018 року належну позивачам квартиру було затоплено вдруге. За результатами обстеження комісією було складено акт № 2 від 19 жовтня 2018 року, у відповідності з яким халатним відношенням до електроприладів з використанням автоматичної подачі води власника квартири АДРЕСА_2 та за їх відсутності в квартирі не витримала запірна арматура при працюючій пральній машинці. Даним актом було встановлено, що під час залиття квартири було пошкоджено стелю та стіни коридору та двох кімнат, стелю санвузла та ванної.
27 грудня 2018 року експертом оцінювачем було проведено обстеження належної позивачам квартири та встановлено оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття квартири, а саме 22548,423 грн. 
Зазначали, що своїми діями та бездіяльністю відповідачі завдали позивачам, крім матеріальних збитків, моральну шкоду, яка вразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодженого майна та неможливості нормального користування ним, порушенням звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.
Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду позивачі оцінили у 3000 грн кожному.
Уточнивши позовні вимоги, просили суд стягнути солідарно з відповідачів на їх користь: по 11274 грн заподіяних матеріальних збитків на користь кожного позивача; по 3000 грн, як відшкодування моральної шкоди на користь кожного позивача; 1000 грн витрат за залучення експерта; сплачений судовий збір; витрати на правничу (правову) допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_1 11274 грн відшкодування матеріальної шкоди, завданої затопленням квартири, 2000 грн моральної шкоди, судові витрати в сумі 2564,57 грн, а всього 15838,57 грн. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_2 11274 грн відшкодування матеріальної шкоди, завданої затопленням квартири, 2000 грн моральної шкоди, судові витрати в сумі 2564,57 грн, а всього 15838,57 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.  
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачі своїми діями, неправомірність яких встановлена сукупністю досліджених судом доказів, заподіяли позивачам матеріальний збиток внаслідок затоплення квартири на загальну суму 22548,43 грн, а враховуючи, що між вказаним діями та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а заперечення відповідачів спростовуються матеріалами справи.
Стосовно стягнення з відповідачів завданої позивачам моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачам дійсно завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного їм майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував характер та глибину душевних страждань позивачів, завданих пошкодженням їх майна, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди, а саме стягнути солідарно з відповідачів на користь кожного позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 27 жовтня 2021 року, представник ОСОБА_6 – адвокат Шаповалов В. М., вважаючи рішення суду першої інстанції необ`єктивним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. 
Зазначає, що судом першої інстанції не розглянуто належним чином та не надано оцінки доказам факту спричинення матеріальної та моральної шкоди, та розміру заявленого збитку, зокрема судом не враховано, що акт № 1 від 14.07.2018 складено з недотриманням вимог Правил, а саме у вказаному акі відсутня інформація про власника (власників) та форму власності квартири АДРЕСА_3 , вказана дата залиття 14.07.2018, орієнтовний розмір шкоди 3180 грн.
Крім того, 17.07.2018 сталося масове залиття квартир у під`їзді будинку АДРЕСА_4 , де розташовані квартири АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою ОСББ.
Позивачами не надано у повному обсязі акту огляду всієї квартири після масового затоплення 17.07.2018, що унеможливлює встановлення реального розміру збитків станом на 17.07.2018, завданого саме цим затопленням.
Вважає, що акт № 2 від 19.10.2018 також складено з недотриманням вимог Правил, за відсутності будь-кого із представників відповідача, він не містить дати залиття квартири АДРЕСА_3 .
Щодо розміру шкоди, то вважає, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції необгрунтовано взяв до уваги документ під назвою «Витяг з проведеного обстеження», складений експертом-оцінювачем Губовським М. В. 10 січня 2019 року, адже вказаний документ складено з порушенням вимог чинного законодавства, без дотримання вимог нормативно-методичних та інших стандартів з оцінки майна, які повинні використовуватись при його складенні.
Зазначає, що за результатами проведеної оцінки має бути складено Звіт про оцінку, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.
Звертає увагу, що кошторисний розрахунок не містить в собі жодного джерела - інформацію цін на виконання будівельних робіт та застосування будівельних матеріалів або середньостатистичні показники, що узагальнюють їх умови відтворення. Тобто, відсутня будь-яка можливість упевнитися у правильності застосування одиничних показників вартості щодо виконання робіт, цін на будівельні матеріали. Тому сума майнової шкоди, що заявлена позивачами є необгрунтованою та недоведеною.
Щодо моральної шкоди, то вважає, що позивачами не надано будь-яких доказів, фактичних даних на підставі яких можливо встановити наявність обставин, що обгрунтовують позовні вимоги. Позивачами не роз`янено, з яких саме міркувань вони виходили визначаючи розмір шкоди.
Крім того, судом першої інстанції не було надано належну оцінку та не розмежовано поняття відповідальності власника й користувача майна, що призвело до порушення норм матеріального права при ухваленні рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.01.2019 № 152632519, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , частка власності 1/4 (т.1 а.с. 9-10).
Згідно з договором дарування 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 від 21 жовтня 2013 року, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_1 належну йому 1/4 частину вказаної квартири (т.1 а.с. 15-16).
З копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 2020 року НМК 702505, що зареєстроване в реєсті за № 1193 вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_1 (т.1 а.с. 72).
Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 1995 року, власниками квартири АДРЕСА_5 є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т.1 а.с. 34)
Відповідно до акту № 1 від 14 липня 2018 року про наслідки залиття квартири АДРЕСА_1 , складеного комісією у складі голови правління Руденко С. О., членів правління ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та слюсара - сантехніка ОСОБА_11 , причиною залиття квартири стала відсутність власника квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище, при відкритому крані. Внаслідок затоплення було пошкоджено покриття стелі та шпалер на стінах коридору, дитячої кімнати та кухні. Орієнтовна вартість ремонту дитячої 1780 грн, а коридору 1400 грн. Необхідно провести ремонт силами власника кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_3 . Останній відмовився від підпису акту, про що зазначено в самому акті (т.1 а.с. 7).
Згідно акту № 2 від 19 жовтня 2018 року про наслідки залиття квартири АДРЕСА_1 , складеного комісією у складі слюсара - сантехніка ОСОБА_11 , власника квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_12 , голови правління ОСББ «Згода» Руденко С. О., причиною залиття квартири стало халатне відношення до електроприладів з використанням автоматичної подачі води власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та за його відсутності в квартирі не витримала запірна арматура при працюючій пральній машинці. Даним актом було встановлено, що під час залиття квартири було пошкоджено стелю та стіни коридору на суму 800 грн, кімнату 11,5 кв. м., на суму 2200 грн та кімнати, площею 17 кв. м. на суму 3500 грн. Вказано, що заподіювач шкоди не відчинив двері для підтвердження акту. Акт складено за зовнішнім оглядом (т.1 а.с. 8).
Відповідно до «витягу з проведеного обстеження» від 27 грудня 2018 року, складеного експертом оцінювачем ОСОБА_13 , майнова шкода, що завдана власникам квартири АДРЕСА_1 , в результаті неодноразового залиття водою приміщень  становить 22548,43 грн (т.1 а.с. 11-14).
Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 1995 року, власником кв. АДРЕСА_5 є ОСОБА_3 , членом сім`ї є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т.1 а.с. 34). 
Відповідно до листа КП «Черкаське ООБТІ» від 26 листопада 2019 № 1633-0, станом на 01.01.2013 право власності на квартиру АДРЕСА_5 зареєстроване за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т.1 а.с. 111).
Згідно Довідки ОСББ «Злагода», яка видана власникам кв. АДРЕСА_5 , в тому, що після стихійного лиха 17.07.2018, внаслідок забиття труби водовідведення стічних вод, було затоплено тех. поверх, електрощитові, а як наслідок і проводку квартир, підїзду в якому проживає власник кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_3 . Претензії розглядались згідно чинного законодавства (т.1 а.с. 220).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Пунктами 8, 9 ч. 2 ст. 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
У ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Нормами ст. ст. 151, 156, 177 ЖК УРСР встановлено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.
Відповідно до ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир, а також наймачі, орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків згідно їх призначення, зобов`язані дбати про стан санітарно-технічних приладів, утримувати їх у належному стані, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинків, порушують умови проживання громадян.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло - та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ст. 80 ЦПК України).
За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі, за твердженням позивачів, виникли правовідносини щодо заподіяння шкоди внаслідок затоплень квартири, які мали місце 14 липня 2018 року, із-за відкритого крана на кухні при відсутності відповідача, та 19 жовтня 2018 року, причина - при відсутності власника не витримала запірна арматура при працюючій пральній машинці.
Згідно з п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. Форма цього акта встановлена в додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.
Тобто, в акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.
Крім того, в листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складанні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків із числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна.
Таким чином, факт залиття квартири, характер та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі потерпілої та винної особи.
Судом встановлено, що в акті від 14 липня 2018 року зазначена лише причина затоплення, однак не вказано яким чином комісією встановлено таку причину, невідповідним є склад комісії та підписантів. ОСОБА_3 , який зазначений особою, яка винна у залитті квартири, із актом не ознайомлений, відомості про те, що вказана особа була присутня під час складання акта також відсутні. Факт відмови від підписання акту, зокрема покази свідків, належним чином не зафіксований.
Щодо акту № 2 від 19 жовтня 2018 року, то в ньому теж зазначена лише причина затоплення, однак не вказано яким чином комісією встановлено таку причину, дата події затоплення в акті не зазначена, тому не відомо на який саме день після затоплення він складений, що безпосередньо впливає на об`єктивність даних зазначених у ньому. У акті зазначено, що в день складення акту здійснений огляд квартири відповідача ОСОБА_3 проте зазначено, що заподіювач шкоди не відчинив дверей для підтвердження акту. Іншої дати проведення погодження акт не містить. Відомості про те, що винна особа була присутня під час складання акта також відсутні. Факт відмови від підписання акту, зокрема покази свідків, належним чином також не зафіксований.
Крім того, власниками квартири АДРЕСА_5 є відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , проте в обох актах зазначено лише ОСОБА_3 та про його відмову їх підписувати, інші співвласники квартири в них не зазначені, були відсутні при їх складенні та не ознайомлені із ними.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним актам, у зв`язку з чим на підтвердження вини відповідачів прийняв докази, які не відповідають вимогам щодо їх форми та змісту.
Щодо доказів розміру шкоди та витрат на відновлення пошкодженої квартири, слід зазначити наступне.
Статтею 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності – суб`єктом господарювання.
В силу вимог ст. 12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності – суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».
Відповідно до пункту 1 Національний стандарт № 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.
Згідно з п. 11 Національного стандарту № 1 оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості. Вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна.
Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
Згідно з п. 35, п. 38 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур.
Для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: - витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); - дохідний; - порівняльний.
Пунктами 56 та 57 Національного стандарту №1 визначено, що звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі та визначені вимоги як для повної, так і для стислої форм.
Позивачем в підтвердження розміру шкоди надано до суду першої інстанції документ – «Витяг з проведеного обстеження», складений експертом-оцінювачем Губовським М. В. 10 січня 2019 року.
Вказаний документ не відповідає вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», зокрема, не зазначено форми звіту (стисла чи повна), відсутні розділи, що розкривають зміст проведених процедур, в ньому відсутній перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка, відсутній зміст використаних методичних підходів, методів та оціночних процедур, з наведенням відповідних застережень і припущень, додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.
Отже, посилання скаржника на невідповідність вказаного звіту вимогам законодавства знайшли своє підтвердження.
       При цьому будівельно-технічної експертизи не проводилось, а отже встановити факт того, що пошкодження, на які вказує позивач, виникли саме з вини відповідачів, із одних лише актів про залиття № 1 та № 2 неможливо.
Крім того, апеляційний суд встановив, що в процесі розгляду справи стороною відповідача була надана довідка Довідки ОСББ «Злагода», яка видана власникам кв. АДРЕСА_2 , в якій зазначено, що після стихійного лиха 17.07.2018, внаслідок забиття труби водовідведення стічних вод, було затоплено тех. поверх, електрощитові, а як наслідок і проводку квартир, під`їзду в якому проживає власник кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_3 . Претензії розглядались згідно чинного законодавства (т.1 а.с. 220).
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі Закон) об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Згідно ст. 18 Закону об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане: забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна, що належить співвласникам
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Пунктом 13 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року передбачено, що витрати з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення і зливової каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньоквартирних мережах визначаються за кожною інженерною системою окремо.
Згідно пункту 8 Порядку формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), водовідведення витрати на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення включаються до складу тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.
З урахуванням викладеного обов`язок утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання (від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача) та відшкодування шкоди, завданої внаслідок її несправності (пошкодження) покладено саме на управителя.
У наданих позивачами доказах будь-яких даних про масове затоплення квартир немає, тому встановити чи постраждала квартира позивачів від вказаного масового затоплення, як саме та чи зверталися позивачі із претензіями до ОСББ, за наявних доказів, неможливо.
При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 909/105/15, від 27 лютого 2019 року у справі № 922/1163/18.                 
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що обставини, на які посилалались позивачі як на підставу для задоволення позову щодо залиття квартири з вини відповідачів не знайшли свого підтвердження при розгляді даного спору, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Доводи скаржника про те, що акти про затоплення та висновок про відновну вартість об`єкта оцінки наданого у формі «Витягу з проведеного дослідження» є недопустимими доказами заслуговують на увагу, оскільки знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Інших доказів на підтвердження вини відповідачів у залитті квартири та розміру шкоди, внаслідок такого залиття, матеріали справи не містять. 
Враховуючи, що ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд маєвиходитиіз засадрозумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи, що події залиття квартири із вказаними позивачами наслідками та вина відповідача є недоведеними, а надані позивачами докази неналежні, то відповідно відсутні підставі для задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Хоча апеляційну скаргу подано лише одним із відповідачів, а саме ОСОБА_6 , проте враховуючи, що шкоду стягнуто в солідарному порядку, а також те, що позивачі не виконали вимоги цивільного процесуального законодавства, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, оскільки не довела факт заподіяння шкоди з вини відповідачів та її розмір, апеляційний суд приходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд задоволив апеляційну скаргу, із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 слід стягнути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2305,20 грн, а саме по 1152,60 грн з кожної (т. 2 а.с. 114).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 – адвоката Шаповалова Віталія Миколайовича задовольнити.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої затопленням квартири відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2305,20 грн, а саме по 1152,60 грн з кожної.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко