Номер провадження: 33/813/264/22
Номер справи місцевого суду: 947/31399/21 
Головуючий у першій інстанції Іванчук В.М. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.02.2022 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Воронової Є.Р.,
розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – Білана М.О. на постанову Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2021 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 454,00 гривень.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22.09.2021 року серії ААБ №4060027 22.09.2021 року о 00:21 год. в м. Одеса по проспекту Свободи, біля будинку № 63, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «HYUNDAI», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з ротової порожнини, порушена координація рухів та мови, після чого відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі.
Не погоджуючись із вказаною постановою, представник ОСОБА_1 – Білан М.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2021 року та закрити провадження у справі. 
В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що: 
- долучений до матеріалів справи відеозапис одного з відеореєстраторів є недопустимим доказом з огляду на його фрагментарність;
- наявними у справі доказами не доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, адже фактично відмови водія у проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не було;
- протокол містить викладення дій ОСОБА_1 , що утворюють склад іншого правопорушення;
- наявні у справі пояснення свідка, у залученні якого спочатку поліцейським було невмотивовано відмовлено, не містять вказівки на наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння;
- поліцейським не було роз`яснено водію його права та порядок проходження огляду на стан сп`яніння.
Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, та оглянувши відеозаписи нагрудної камери поліцейського, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – залишити без змін, виходячи з наступного.
Апеляційний суд не в змозі погодитись із доводами апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступні обставини.
Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, з огляду на явні у справі наступні докази:
- протокол про адміністративне правопорушення від 22.09.2021 року серії ААБ №4060027, згідного якого 22.09.2021 року о 00:21 год. в м. Одеса по проспекту Свободи, біля будинку № 63, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «HYUNDAI», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з ротової порожнини, порушена координація рухів та мови, після чого відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі;
- відеозапис нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «HYUNDAI», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, порушена координація рухів та мови, поведінка, що не відповідає ситуації, був зупинений працівниками поліції. Після неодноразових пропозиції поліцейських водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із роз`яснення його поряду, ОСОБА_1 , своїми діями усіляко ігнорував пропозиції поліцейських. Після залучення поліцейськими двох свідків проходити огляд, виключно у присутності яких спочатку погоджувався ОСОБА_1 , останній вчинив спробу публічного справляння природних потреб у присутності свідків та працівників поліцій, на місці зупинки транспортного засобу.
- пояснення свідка ОСОБА_2 , яка повідомила, що о 00:30 год 22.09.2021 року її було залучено працівниками поліції для прийняття участі у проходженні ОСОБА_1 огляду з метою визначення наявності у останнього алкогольного сп`яніння, який відмовився від такого огляду, вів себе зухвало, показував свій статевий орган. 
Апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про виклик у судове засідання для допиту свідка, оскільки, на переконання апеляційного суду, наявні у справі докази є такими, що узгоджуються між собою та є достатніми для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та не потребують додаткового дослідження показів свідка.
Щодо посилання апелянта на те, що наявний у матеріалах справи відеозапис нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказам, а також на те, що палійськими було безпідставно відмовлено ОСОБА_1 у залучення свідків, апеляційний суд звертає увагу на зміст ч.2 ст.266 КУпАП, якою визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У той же час, на виконання вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 (Інструкції №1026), інспекторами поліції велася відеозйомка під час виконання службових обов`язків та складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 , яка дозволяє встановити обставини справи, що є основною їх функцією.
Таким чином, апеляційний суд вважає фіксування поліцейськими відмови ОСОБА_1 від проходження огляду стан сп`яніння є таким, що відповідає законодавчо встановленим до нього вимогам, з огляду на наявність у справі відеозаписів нагрудної камери поліцейських, у яких зафіксовано відповідні обставини.
Доводи апелянта про те, що на відповідному відеозаписі фактичної відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння не зафіксовано апеляційний суд відхиляє, адже, як вбачається зі змісту дослужено апеляційним судом відеозапису, ОСОБА_1 від відповіді на законну вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, або проїхати в медичний заклад ухилявся. Так, водій відмовлявся від надання відповіді шляхом пред`явлення поліцейським необґрунтованих вимог щодо залучення свідків, попри роз`яснення останніми водію можливості, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП, проводити такий огляд у відсутності двох свідків, за умови фіксування огляду технічними засобами; ігнорував запитань поліцейських; а в подальшому вчинив спробу публічного справляння природних потреб у невідведених для цього місцях.
Вказана поведінка ОСОБА_1 , на думку апеляційного сулу, обґрунтовано була розцінена поліцейським як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому поведінка працівників поліції відповідала як процесуальним вимогам, так і етичним нормам.
Посилання апелянта на відсутність фіксування у пояснення свідків ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що до уваги апеляційним судом не приймаються з огляду на відмову водія від проходження такого огляду, що як зазначено вище є самостійною подією адміністративного правопорушення та тягне за собою відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи ж представника ОСОБА_1 про те, що останньому поліцейським не було роз`яснено його права та порядок проходження огляду на стан сп`яніння, спростовуються змістом дослідженого відеозапису нагрудної камери відеореєстратора, відповідно до якого водію неодаразово було пояснено порядок проходження огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови водія від проходження такого огляду.
Посилання ж апелянта на те, що протокол містить викладення дій ОСОБА_1 , що утворюють склад іншого правопорушення спростовуються змістом такого протоколу, складеного за фактом відмови водія, що керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, у порушення п.2.5 ПДР України, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, тобто відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні, ухваленому 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Позиція ОСОБА_1 та його захисника., яку вони висловили в апеляційній скарзі та у судовому засіданні щодо порушення процедури огляд на стан сп`яніння, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.
З постанови суду вбачається, що при визначенні виду та міри адміністративного стягнення у вигляді штрафу та позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції були додержані вимоги ст. 33 КУпАП. 
Враховуючи наведені обставини, вважаю, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – Білана М.О. – залишити без задоволення. 
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2021 року в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                І.А. Артеменко