ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 січня 2022 року           справа №234/5744/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів:  Гайдара А.В., Блохіна А.А., Геращенка І.В., секретар судового засідання – Харечко О.П., за участю представника позивача адвоката Борозенцева С.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну  скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року (у повному обсязі складено 18 серпня 2021 року у м. Краматорськ Донецької області) у справі  № 234/5744/21 (головуючий І інстанції суддя Переверзева Л.І.) за позовом ОСОБА_1 до  Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 
                                                            ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції з вимогами про визнати протиправною та скасувати постанову інспектора відділення моніторингу аналітичного забезпечення батальйону патрульної поліції у містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції у Донецький області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Терещенко Руслана Васильовича, серії ДП18 №620331 від 20.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.8 ст.121 КУПАП.
Рішенням  Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог.
ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати  рішення суду першої інстанції та  задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачем не доведено жодними належними і допустимими, у розумінні ст.251 КУпАП, ст. 72 КАС України, доказами, які б i підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та не спростовано твердження позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. 
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з огляду на наступне.
З копії постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №620331 від 20 квітня 2021 року, винесеною інспектором відділення моніторингу аналітичного забезпечення БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Терещенко Р.В. на позивача ОСОБА_1 за ч.8 ст.121 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500,00 грн. 
В даній постанові зазначено, що 14.04.2021 року о 18 год. 01 хв в м. Краматорськ по вул. Магістральна біля буд №3, позивач керував транспортним засобом MAZDA 323 VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі – транспортний засіб), щодо якої порушено обмеження встановлені Митним кодексом України, порушено строки його тимчасового ввезення на митну територію України строком до одного року згідно ІПНП, ввезено 03 липня 2015 року особою ОСОБА_2 та т.з. використовується г-н ОСОБА_3 , який не ввозив його на митну територію України, чим порушив вимоги ст. 380 Митного кодексу України та ст.16, 31 ЗУ «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП.
Постанова отримана позивачем, про що свідчить його особистий підпис в постанові. Спірним у даній справі є правомірність винесення відповідачем вищевказаної про накладення адміністративного стягнення на позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст. 31 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність обов`язковим вимогам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів. Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.
За ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Матеріалами справи встановлено, що позивач не ввозив транспортний засіб на митну територію України і не поміщував цей транспортний засіб у митний режим тимчасового ввезення, а дозволений термін перебування цього авто в Україні було порушено більш ніж на рік. Доказів іншого сторонами не надано та в матеріалах справи не міститься.
Отже позивачем порушення вимоги ст. 380 Митного кодексу України та статей 16, 31 Закону України «Про дорожній рух», що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП.
За ч. 8 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
За ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення (ст. 280 КУпАП).
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).
За ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
З перегляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора з місця ухвалення оскаржуваної постанови вбачається, що 14.04.2021 позивач , перебуваючи за кермом автомобіля, що має іноземну реєстрацію, був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою патрульної поліції за ч.8ст.121 КУпАП з накладенням штрафу у сумі 8500 грн.
Факт керування позивачем транспортним засобом не є спірним.
Позивачем заперечується факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП.
При цьому, доводи позивача викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими у судовому засіданні доказами.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
На підставі наведеного, керуючись статями 205, 271, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                                           ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року  -  залишити без задоволення.
Рішення  Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року  у справі  № 234/5744/21  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 24 січня 2022 року.

Судді                                                                                           А.В. Гайдар
                                                                                              А.А. Блохін
                                                                                                    І.В. Геращенко