П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1790/21	
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.
Дата і місце ухвалення 19.07.2021р., м. Херсон
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого – судді :  Бойка А.В.,
                          суддів:  Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року по справі №540/1790/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не здійснення з 07 грудня 2020 року всіх необхідних розрахунків ОСОБА_1 ;
- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 необхідні виплати, а також індексацію та компенсацію втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат по даним нездійсненим своєчасно розрахунках з 07 грудня 2020 року, у сумах визначених судом;
- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року позов частково задоволено. Суд визнав протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2020 року по 19.07.2021 року. Стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2020 року по 19.07.2021 року в сумі 6175 грн. 90 коп. з відрахуванням обов`язкових платежів. Визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не розрахування та не сплати компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат за період з 08.12.2020 року по 19.07.2021 року. Зобов`язав відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у відповідності до Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 за період з 08.12.2020 року по 19.07.2021 року. Стягнув з відповідача 5000 грн. у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди. В інший частині позову відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі невірно визначив суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку відповідач має виплатити на його користь, оскільки на його думку суд мав керуватись Положенням №206, а не Постановою №100. Також, вважає недостатньою визначену судом суму моральної шкоди, що підлягає стягненню на його користь.
На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення суду першої та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 квітня 2021р. ОСОБА_1 звернувся до УМВС України в Херсонській області із запитом, в якому просив надати інформацію про судові рішення ухвалені на його користь, які станом на день його звернення невиконані, а також сплатити середній заробіток за час затримки розрахунків, компенсацію втрат частини доходів, їх індексацію, моральну шкоду.
Листом від 19.04.2021р. №10/2 відповідач повідомив позивача про невиконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду у справі №540/2730/20, в частині сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05 травня 2020 року по 07 грудня 2020 року в сумі 6135,00 гривень з відрахуванням обов`язкових платежів, а також компенсації втрати частини доходів за період з 14.04.2020 року по 07.12.2020р. 
На думку ОСОБА_1 бездіяльність відповідача щодо нездійснення з ним усіх необхідних розрахунків з дня ухвалення судового рішення у справі №540/2730/20 є протиправною, що стало підставою його звернення до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2020 року по день винесення рішення суду. При цьому, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100. Також, окружним адміністративним содом зазначено, що УМВС України в Херсонській області не ліквідовано, не виключено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, а тому не позбавлено правосуб`єктності (правоздатності та дієздатності) вчиняти дії, спрямовані на забезпечення прав та інтересів своїх працівників. Внаслідок бездіяльності відповідача щодо створення умов для виконання позивачем його посадових обов`язків відповідно до посади, на яку було поновлено ОСОБА_1 , відсутня вина позивача у фактичному не виконанні посадових обов`язків, а тому такий період перебування позивача у трудових  правовідносинах з УМВС України в Херсонській області прирівнюється до вимушеного прогулу працівника. До того ж, суд першої інстанції дійшов висновку стосовно наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо невиплати компенсації втрати частини доходів через порушення встановлених строків їх виплати за період з 08.12.2020 року. Також, у позивача не виникає права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки трудові відносини із відповідачем не припинено, та позивачу повинно нараховуватися грошове забезпечення як найманому працівнику. На думку окружного адміністративного суду, позивач також зазнав моральних страждань та має право на отримання відшкодування моральної шкоди, яку судом оцінено в 5000 грн. При цьому, оскільки середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, тобто оплатою його праці, а є компенсацією за час вимушеного прогулу, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та невиплати індексації сум грошового забезпечення. Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у сумі визначеній судом, окружний адміністративний суд вказав на те, що суд не наділений повноваженнями самостійно нараховувати належні до сплати суми, а лише перевіряє правильність зазначених у позовних вимогах позивачем конкретних сум.
Колегія суддів погоджується з висновком Херсонського окружного адміністративного суду, про наявність підстав для часткового задоволення позову, однак вважає, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не врахував, що частина позовних вимог позивача вже була предметом спору у іншій адміністративній справі, виходячи з наступного.
Як вбачається з програми «Діловодства спеціалізованого суду» в провадженні Херсонського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 року перебувала справа №540/3921/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошових коштів та моральної шкоди.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 року по справі №540/3921/20, що набрало законної сили, суд визнав протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08 грудня 2020 року по 10 лютого 2021 року, невиплати компенсації втрати частини доходів через порушення встановлених строків їх виплати з 08 грудня 2020 року, стягнув з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 грудня 2020 року по 10 лютого 2021 року в сумі 1799,60 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів, визнав протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не розрахування та не сплати компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат за період з 08 грудня 2021 року по 10 лютого 2021 року, зобов`язав Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у відповідності до Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 за період з 08 грудня 2021 року по 10 лютого 2021 року, стягнув з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн. у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Тобто, на момент ухвалення Херсонським окружним адміністративним судом рішення у даній справі (№540/1790/20), існувало судове рішення, що набрало законно, яким вже вирішено аналогічні вимоги позивача за період з 08 грудня 2021 року по 10 лютого 2021 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Пунктом 4 ч.1 ст. 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова, чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що про провадження у справі в частині позовних про визнання протиправною бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2020 року по 10.02.2021 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2020 року по 10.02.2021 року, визнання протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не розрахування та не сплати компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат за період з 08.12.2020 року по 10.02.2021 року, зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1  компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у відповідності до Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 за період 08.12.2020 року по 10.02.2021 року слід закрити, відповідно до п.4 ч.1 ст.238 КАС України.
З приводу вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2021 року по 23.12.2021 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2021 року по 23.12.2021 року з відрахуванням обов`язкових платежів, судова колегія виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Структура, умови та порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлені постановою Кабінету Міністрів від 07.11.2007 року №1294 та Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року №499, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за № 205/14896, яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ №1131 від 31.10.2016.
Натомість, вказаними нормативно-правовими актами не врегульовано порядку визначення грошового забезпечення особам, яких поновлено на роботі, однак вони не працювали з незалежних від них причин.
Загальні економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці врегульовано Законом України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року №108/95-ВР (зі змінами та доповненнями) відповідно до ч. 1 ст. 21 якого працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Гарантії дотримання прав працівників щодо оплати праці визначено  статтею 22 Закону України "Про оплату праці", згідно із якою суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами врегульовано приписами  Кодексу законів про працю України, згідно із ч. 5 ст. 97 якого оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 КЗпП України).
Як установлено колегією суддів, у період з 11.02.2021 року ОСОБА_1 не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення, оскільки наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від 13.05.2019 року №6 о/с його поновлено на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС без встановлення розміру окладу, надбавок, доплат у зв`язку зі скороченням даної посади зі штатного розпису.
Водночас, відповідно до ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Частиною 2 статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про поновлення особи на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.
Право громадян на заробітну плату захищене законом. Закріплюючи право кожного на винагороду за працю, держава забороняє будь-яку дискримінацію в оплаті праці. Роботодавець не повинен встановлювати оплату праці, яка  погіршує стан працівника в порівнянні з попереднім розміром грошового забезпечення, тим паче в сфері державного регулювання оплати праці. Якщо після виконання роботодавцем рішення про поновлення працівника на роботі (тобто після видання відповідного наказу) працівник фактично не приступив до роботи з вини роботодавця (наприклад, роботодавець не забезпечив робочим місцем, не створив належних умов праці тощо), працівник має право вимагати виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня, коли він фактично приступить до роботи. Таку вимогу роботодавець може виконати добровільно, протабелювавши працівника як такого, що приступив до роботи, або видавши відповідний наказ про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якому має зазначити причини, через які поновлений працівник не міг фактично приступити до роботи, тривалість вимушеного прогулу та розмір належної йому виплати.
Відтак, у межах спірних правовідносин, має місце бездіяльність УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у період з 11.02.2021 року по день винесення рішення суду.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтовнаими твердження відповідача про те, що нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу не здійснювалися у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань та кошторису, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин та вирішення спору УМВС України в Херсонській області не ліквідовано, не виключено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, а тому не позбавлено правосуб`єктності (правоздатності та дієздатності) вчиняти дії, спрямовані на забезпечення прав та інтересів ОСОБА_1 .
З огляду на бездіяльність УМВС України в Херсонській області щодо створення умов для виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків відповідно до посади, на яку його було поновлено, колегія суддів вказує на відсутність вини позивача у фактичному невиконанні посадових обов`язків, у зв`язку з чим період перебування позивача у трудових правовідносинах з УМВС України в Херсонській області прирівнюється до його вимушеного прогулу.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати. Вимушений прогул працівника має місце при незаконній відмові у прийнятті його на роботу або при несвоєчасному укладенні трудового договору, незаконному відстороненні від роботи, незаконному звільненні або незаконному переведенні на іншу роботу, затримці видачі трудової книжки, неправильному формулюванні в трудовій книжці причини звільнення, якщо воно перешкоджало працевлаштуванню його.
Абзацом 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Згідно із п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
З урахуванням того, що ОСОБА_1 не виконував своїх посадових обов`язків з незалежних від нього причин, невиплачене грошове забезпечення підлягає розрахунку, виходячи з установленого йому посадового окладу.
При цьому, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, оскільки позивач не набув статусу поліцейського Національної поліції.
Згідно із судовими рішеннями, які набрали чинності у справах №821/2082/17, №540/379/19, 540/2289/19, виходячи з установленого, відповідно до наказу УМВС №182 о/с від 10.06.2015 року, посадового окладу 900 грн., сума грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 900 грн. на місяць.
Кількість днів за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2021 року по 23.12.2021 року становить 218 робочих днів.
Згідно з Порядком №100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), тобто, в даному випадку 1800/44 днів = 40,9 грн.
Таким чином, враховуючи, що загальна кількість робочих днів з 11.02.2021 року по  23.12.2021 року становить 218 робочих днів, розмір грошового забезпечення позивача за цей період становить 40,9 х 218 = 8 916,20 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Що стосується індексації грошового забезпечення, з 11.02.2021 року суд апеляційної інстанції вказує на таке.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених  Конституцією України  гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено  Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-XII, статтею 1 якого передбачено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.
Статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Наведені положення Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" кореспондуються із приписами Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, пунктом 2 якого передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.
Відповідно до п. 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.
Отже, системний аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що індексації не підлягають грошові кошти, які мають одноразовий характер, зокрема, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати, а відтак, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу носить разовий характер, не є оплатою праці ОСОБА_1 та не є виплатою, яка йому була нарахована, але не виплачена в установленому порядку.
У зв`язку з чим, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та невиплати індексації сум грошового забезпечення задоволенню не підлягає.
Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_1 про не проведення УМВС України в Херсонській області розрахунку та виплати компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат з 11.02.2021 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.
Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Отже, дія означених законодавчих приписів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати").
Пунктом 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, визначено, що його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно із п.п. 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За вказаним регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків виплачено нарахований дохід, чи виплаченого його взагалі та коли такий платіж здійснено, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме вказане є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Наведене у ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  та п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Отже, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень ст.ст. 1-3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", окремих положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
В матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження своєчасної виплати ОСОБА_1 належного грошового забезпечення за період з 11.02.2021 року, а тому, на думку колегії суддів, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо невиплати компенсації втрати частини доходів через порушення встановлених строків їх виплати за період з 11.02.2021 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Стосвоно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з УМВС України в Херсонській області компенсації втрати частини доходів у сумі визначеній судом, колегія суддів уважає за необхідне відмітити, що з огляду на приписи статтей 1, 2, 4, 7 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" обчислення та здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) належить до компетенції підприємств, установ і організацій всіх форм власності та господарювання, які виплачують доходи. При цьому нарахування і виплата компенсації повинна здійснюватись у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Саме відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
З урахуванням наведених у статтях 5, 245 КАС України способів захисту порушених прав, у межах спірних правовідносин, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області та зобов`язання його вчинити певні дії, та в жодному разі не визначення конкретної суми, що належить до компетенції суб`єкта владних понвноважень.
У даному випадку суд не наділений повноваженнями самостійно нараховувати належні до сплати суми, а лише перевіряє правильність зазначених у позовних вимогах позивачем конкретних сум, про стягнення яких останній просить.
Згідно із ст. 3 Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  та п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Відтак, у даному випадку, належним способом захисту порушеного права позивача є покладення на відповідача - УМВС України в Херсонській області обов`язку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у відповідності до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, за період з 11.02.2021 року.
Надаючи оцінку позовній вимозі ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків за період з 11.02.2021 року, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, підставою для притягнення власника або уповноваженого ним органу до відповідальності є не проведення, у визначені трудовим законодавством строки, з їх вини розрахунку з працівником. Вказана відповідальність може настати лише за наявності двох юридичних складових (умов): порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника або уповноваженого ним органу.
Як установлено судом апеляційної інстанції, наказом УМВС у Херсонській області "Про особовий склад" від 13.05.2019 р. №6 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС.
Жодних доказів на підтвердження того, що у період з 13.05.2019р. по 23.12.2021р. ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах із УМВС у Херсонській області, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим у працівника не виникло права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Щодо стягнення з УМВС у Херсонській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, обґрунтовуючи підстави для стягнення моральної шкоди, в результаті неправомірних дій/бездіяльності УМВС у Херсонській області позивач вказує на пригніченість його емоційного та душевного стану, підвищення тиску, погіршення настрою, виникнення депресії, отримання моральних страждань, адже порушились нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього нових додаткових зусиль для організації свого життя, для відстоювання справедливості, для чергового звернення до суду за захистом порушених прав, для пошуку засобів на існування у зв`язку із неотриманням заробітної плати. В очах рідних, близьких людей та колег - поліцейських він відчуває себе пригніченим, адже з листопада 2015 року по теперішній час, вже 5 років, відповідачем порушуються його права.
Відповідно до ст. 56 Конституції України  кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації" (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі "Антипенко проти Російської Федерації" (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі "Пшеничний проти Російської Федерації" (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі "Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі "Грідін проти Російської Федерації" (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня).
Таким чином, з огляду на наявність законодавчо передбачених підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з УМВС у Херсонській області на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000грн., яка є співмірною та обґрунтованою сатисфакцією в контексті спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим постановлене судове рішення, на підставі ст.317 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про закриття провадження в частині позовних вимог, та часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року скасувати.
Провадження у справі в частині визнання протиправною бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2020 року по 10.02.2021 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2020 року по 10.02.2021 року, визнання протиправною бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не розрахування та не сплати компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат за період з 08.12.2020 року по 10.02.2021 року, зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1  компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у відповідності до Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 за період 08.12.2020 року по 10.02.2021 року, закрити.
Ухвалити у справі нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2021 року по 23.12.2021 року.
Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (73003, м. Херсон, вул. Кірова, 4, ЄДРПОУ 08592322) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2021 року по 23.12.2021 в сумі 8 916,20 грн. (вісім тисяч дев`ятсот шістнадцять) грн. 20 коп. з відрахуванням обов`язкових платежів
Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо не розрахування та не сплати компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат за період з 11.02.2021 року по 23.12.2021.
Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (73003, м. Херсон, вул. Кірова, 4, ЄДРПОУ 08592322) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у відповідності до Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 за період з 11.02.2021 року по 23.12.2021.
Стягнути з УМВС України в Херсонській області (73003, м. Херсон, вул. Кірова, 4, ЄДРПОУ 08592322) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) 5000 (п`ять тисяч) грн. у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.
В інший частині позову відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених  ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                       А.В. Бойко 

Судді:                                                                                           А.Г. Федусик 

                                                                                                      О.А. Шевчук