ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" лютого 2022 р.           Справа№ 910/10386/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Кропивної Л.В. 
          Барсук  М.А. 

при секретарі           Реуцькій Т.О.
          
За участю представників:           
від позивача: Сірик  Д.О. (довіреність від 20.12.2021, № 20/12/21-04)
від відповідача:          не з`явились 

розглянувши апеляційну скаргу          комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
на рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2021 
у справі №910/10386/21 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
до державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод»
про           стягнення 394  671,80 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено  про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 372  751,32 грн. за поставлену за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8614037 від 10.06.2019 у період з листопада 2020 року  по квітень 2021 року включно, але не оплачену теплову енергію, пені в сумі 8  944,97 грн., 3% річних в сумі 2  333,22 грн. та інфляційних втрат в сумі 10  642,29 грн.
Рішенням господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/10386/21 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено основний борг в сумі 372  751,32 грн., інфляційні втрати в сумі 8  689,27 грн., 3% річних в сумі 1  627,88 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5  746,03 грн., в іншій частині позову відмовлено.
Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті теплової енергії, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача як основного боргу, так і 3 % річних та інфляційних втрат.
Водночас, суд першої інстанції під час перевірки розрахунків позивача щодо нарахування 3 % річних та втрат від інфляції встановив, що вказані розрахунки є частково невірними, оскільки при їх проведенні позивачем невірно було визначено період нарахування 3% річних та втрат від інфляції, а саме, не враховано умови спірного договору, які передбачають, що споживач зобов`язаний сплатити вартість теплової енергії не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, отже, прострочення відповідача настає з 11 числа наступного місяця, а також не здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за теплову енергію спожиту у листопаді 2020 року в розмірі 36  527,32 грн., з огляду на що здійснив власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, відповідно до якого обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, є 8  689,27 грн., а  3% річних - 1  627,88 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пп. 4 п. 3 р. ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ, що набрав чинності 17.03.2020, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а відтак  нарахування пені є необґрунтованими, а позовні вимоги про її стягнення не підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з судовим рішенням, комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2021 по справі №910/10386/21 у частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги у частині стягнення пені у розмірі у розмірі 8  944, 97 грн. задовольнити у повному обсязі. 
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині  є необґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосуванням матеріального та порушенням норм процесуального права 
У обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що, оскільки  предметом спірного договору є купівля-продаж теплової енергії, таке постачання є постачанням товару, а позивач, в розумінні чинного законодавства, є виробником та постачальником теплової енергії саме як товару, а не надавачем комунальної послуги, що виключає можливість застосування до правовідносин між сторонами у даній справі положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та, відповідно, звільнення відповідача від обов`язку сплатити пеню на підставі положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ.
Скаржник в апеляційній скарзі також звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2021.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/10386/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів про сплату судового збору, подання до суду відповідної заяви про усунення недоліків. Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
29.11.2021 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду скаржником на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було подано клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2021 комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» поновлено  пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/10386/21, відкрито апеляційне провадження у справі №910/10386/21, зупинено дію оскаржуваного рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/10386/21 до закінчення апеляційного провадження у даній справі, призначено справу до розгляду на 01.02.2022 о 10 год. 45 хв. 
У судовому засіданні, 01.02.2022 представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати,  прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в впоєному обсязі. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені  належним чином. (а.с. 112,113).
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає  справу за відсутності  такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась,  колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності  представника відповідача за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.06.2019  позивач як постачальник та відповідач як споживач уклали договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8614037 (далі договір) (а.с.4-6), в п. 1.1 якого погодили, що постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримувати її та оплачувати відповідно до умов, викладених в цьому договорі.
Згідно з п. 2.2.1 договору постачальник зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку № 1.
Відповідно до п. 2.3.1 договору споживач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку № 2.
Згідно з положеннями п.п. 4.1, 4.4 договору договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2020. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.
Матеріли справи не містять доказів повідомлення сторонами договору за місяць до 01.06.2020 про його припинення, що свідчить про те, що договір в силу положень п. 4.4 продовжив свою дію на наступний рік.
На виконання умов договору сторонами підписано додаток № 1 (а.с.6) в якому сторони визначили обсяги постачання теплової енергії, а також Додаток № 2 - у якому  погоджено тарифи та порядок розрахунків.
Так, за змістом додатку № 2 (а.с.7) до договору:
- у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності (додатки 3,4) (п. 2);
- у разі встановлення будинкових приладів обліку теплової енергії споживача не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначених цими приладами обліку, споживачем додаються теплові втрати на дільниці тепломережі з межі поділу балансової належності до місця встановлення приладів обліку згідно з п.1.3 додатка 1 (п. 3);
- дата зняття споживачем показників будинкових приладів обліку - 25 число звітного місяця (п. 4);
- споживач що має будинкові прилади обліку (незалежно від балансової належності приладів обліку теплової енергії), щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в за адресою: пр. Повітрофлотський, 58 - не пізніше 28 числа звітного місяця (п. 5); 
- споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК. за адресою: пр. Повітрофлотський, 58 оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання (п. 9).
За змістом п. 10 додатку № 2 споживач забезпечує: не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на визначений у вказаному пункті  поточний рахунок постачальника; до 25 числа поточного місяця сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, окремо за кожною тарифною групою на визначені у вказаному пункті рахунки.
Звертаючись до суду з цим позовом позивач послався на те, що на виконання умов договору ним відповідачу у період з листопада 2020 року  по квітень 2021 року включно поставлено теплову енергію на загальну суму 372  751,32 грн., яку відповідачем оплачено не було, з огляду на що просив стягнути з відповідача вартість поставленої теплової енергії, а також, нараховані на несвоєчасне виконання обов`язку по її оплаті, пеню в сумі 8  944,97 грн., 3% річних в сумі 2  333,22 грн. та інфляційні втрати в сумі 10  642,29 грн.
Суд першої інстанції при розгляді спору сторін по суті встановивши, що позивач умови Договору виконав у повному обсязі, у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року включно надав послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 372  751,32 грн., що підтверджується, зокрема, актами приймання-передавання товарної продукції (а.с.31-42), а саме: №11/2020-8614037 за листопад 2020 року на суму 36  527,32 грн., №12/2020-8614037 за грудень 2020 року на суму 59  105,45 грн., №1/2021-8614037 за січень 2021 року на суму 92  378,68 грн., №2/2021-8614037 за лютий 2021 року на суму 93  675,95 грн., №3/2021-8614037 за березень 2021 року на суму 61  443,02 грн., №4/2021-8614037 за квітень 2021 року на суму 29  620,90 грн., проте відповідач, зі свого боку, зобов`язання з оплати послуг не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість зі спожитої теплової енергії у сумі 372  751,32 грн., визнав законними та обґрунтованими вимоги в частині стягнення вказаної заборгованості, а також нарахованих за несвоєчасне виконання обов`язку по її оплаті інфляційні втрат в сумі 8  689,27 грн. та  3% річних в сумі 1  627,88 грн.
Водночас суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 8  944,97 грн.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як слідує з тексту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції позивачем  оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 8  944,97 грн., а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 372  751,32 грн., а також в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення  інфляційних втрат в сумі 8  689,27 грн. та 3% річних в сумі 1  627,88 грн. апелянтом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.
При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 372  751,32 грн., а також в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 8  689,27 грн. та 3% річних в сумі 1  627,88 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовід ношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України). 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України  «Про ринок електричної енергії».
Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч. 7 ст. 726 ГК України).
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
У п. 3.3 Договору сторонами погоджено, що споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.
За змістом ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 8  944,97 грн., нарахованої за період з 01.08.2020 по 01.05.2021 суд першої інстанції виходив з того, що:
- дія ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» була зупинена відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 533-ІХ, який набрав чинності 18.03.2020;
-  відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ, що набрав чинності 17.03.2020, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Водночас апелянт з судом першої інстанції не погодився зазначивши про те, що, оскільки  предметом Договору є купівля-продаж теплової енергії, таке постачання є постачанням товару, а позивач, в розумінні положень чинного законодавства, є виробником та постачальником теплової енергії саме як товару, а не надавачем комунальної послуги, що виключає можливість застосування до правовідносин між сторонами у даній справі положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та, відповідно, звільнення відповідача від обов`язку сплатити пеню на підставі положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ.
Колегія суддів вважає вказану позицію апелянта помилковою з огляду на наступне.
Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних, а саме комунальних послуг належить, серед іншого, послуга з постачання теплової енергії.
Статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Отже, поняття житлово-комунальної послугами охоплює діяльність, спрямовану на забезпечення теплопостачання приміщень, які використовуються фізичними або юридичними особами.
З матеріалів справи, а саме з Акту обстеження № 3330 від 06.11.2020 та Додатку № 6 до Договору слідує, що постачання теплової енергії за Договором здійснювалось з метою опалення та постачання гарячої води до житлового будинку/гуртожитку.
Тобто, послуги за Договором використовувались для забезпечення належних умов проживання фізичних осіб.
Отже, на спірні правовідносини розповсюджується дія саме  Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а  відтак, з огляду на положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 533-ІХ та пп. 4 п. 3 р. ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ та те, що пеня нарахована позивачем за період з 01.08.2020 по 01.05.2021, тобто на період дії карантину, суд першої інстанції цілком вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 8  944,97 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.
Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/10386/21 у оскаржуваній частині, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору  за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/10386/21 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/10386/21  залишити без змін.
3. Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/10386/21.
4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
5. Матеріали справи №910/10386/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено  15.02.2022.

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                Л.В. Кропивна

                                                                                М.А. Барсук