05.01.22
22-ц/812/23/22
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/7537/21
Номер провадження 22-ц/812/23/22 Cуддя – доповідач апеляційного суду – Крамаренко Т.В. 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2022 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі: 
головуючого - Крамаренко Т.В., 
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І., 
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С., 
за участю позивачки - ОСОБА_1 , представника відповідача – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді – Рум`янцевої Н.О. в приміщенні того ж суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, 

в с т а н о в и л а:

16 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.
Позов обґрунтовувала тим, що 28 лютого 2020 року нею на адресу Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Миколаївської міської ради було відправлено заяву та декларацію для призначення субсидії. Офіційну відповідь від відповідача отримала лише у травні 2020 року з пропуском тридцятиденного строку в якій було зазначено про неправильне заповнення декларації, у зв`язку з чим нею було повторно направлено заяву та декларацію про виплату субсидії.
Субсидію призначено з липня 2020 року, недоплачену суму грошових коштів з березня 2020 року по травень 2021 року відповідач не повернув, а з травня 2021 року взагалі припинено виплату субсидії без зазначення законних на те підстав, що на думку позивачки свідчить про незаконність дій відповідача у зв`язку з чим їй завдано моральної шкоди.
Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати дії відповідача щодо відмови гарантованого права на отримання субсидії протиправними, зобов`язати повернути недоплачену суму грошових коштів у розмірі 11 000 грн. за період з березня 2020 року по листопад 2021 року, а також стягнути моральну шкоду у двадцятикратному розмірі боргу з березня 2020 року по листопад 2021 року. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2021 року на підставі п. 1 ч.1 т. 186 ЦПК України у відкритті провадження у справі відмовлено, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено позивачці право звернутися з позовом в порядку КАС України до Миколаївського окружного адміністративного суду. 
Ухвала суду мотивована тим, що предметом спору у даній справі є оскарження дій і бездіяльності відповідача, який є суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тобто фактично між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. 
В апеляційній скарзі позивачка просила ухвалу суду скасувати та визнати противоправними дії працівників Управління соціальних виплат та компенсацій Інгуського району Миколаївської міської ради щодо недоплати субсидії з березня 2020 року по листопад 2021 року та стягнути моральну шкоду в двадцятикратному розмірі що становить розмір суми грошових коштів з березня 2020 року по листопад 2021 року.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін. 
Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі відповідає.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-третє, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Разом з тим за приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядку судового провадження.
Частиною п`ятою статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 подала позов з метою відновлення її права на соціальний захист у вигляді недоотримання субсидій на сплату комунальних послуг та пред`явила вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що обґрунтовані незаконними діями посадових осіб Управління.
Отже, предметом спору є зобов`язання відповідача, який діє від імені суб`єкту владних повноважень, вчинити дії з повернення грошових коштів за субсидію з березня 2020 року по листопад 2021 року, які призначаються у встановленому законом порядку.
Відповідач у справі є органом державної влади - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.
Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
Відповідно до п.п. 1 п.1 ст.186 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкодиє обґрунтованим,оскільки зазначені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Зазначений висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 645/212/18.
Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, постановленої з додержанням норм процесуального права.
За таких обставин в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 06 січня 2022 року.