ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/62/21  Номер провадження 22-ц/814/275/22	Головуючий у 1-й інстанції Погрібняк О. М.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря: Таценко Т. Р.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2021 року у складі судді Погрібняка О. М.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Кременчуцького Національного Університету імені Михайла Остроградського, третя особа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Полтавській області про визнання виробничого травмування, скасування акту, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивовано тим, що 28.08.2019 о 18.45 год. на його робочому місці в приміщенні стадіону «Політехнік», де він працює охоронником Кременчуцького державного університету ім. М. Остроградського, між ним та ОСОБА_2 , який також є охоронником, виник виробничий конфлікт, в результаті якого позивачу було нанесено тяжкі тілесні ушкодження. 
Працівники університету: лікар ОСОБА_3 та директор спорткомплексу ОСОБА_4 не надали йому медичної допомоги та не викликали карету швидкої медичної допомоги, а лише усно порекомендували звернутися самостійно до лікарняного закладу. 
Вказував, що перемагаючи сильний біль, він вимушений був пішки самостійно іти до лікарняного закладу, при цьому ніхто з працівників університету його не супроводжував.
Згідно висновку експерта Кременчуцького міжрайонного відділення обласного бюро СМЕ за № 482 від 27.09.2019 у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці правого ока, перелому правої лицевої кістки та стінки правої гайморової пазухи, перелому крила клиновидної кістки, які утворилися від дії тупого предмету (не менше від одного удару), у вказаний строк і при вказаних обставинах відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні під час отримання.
В результаті цього він змушений був лікуватися та перебувати на лікарняних, витрачати кошти на лікування.
Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.07.2020 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. Проте на підставі статті 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку в три роки.
Вважає, що вказаними діями ОСОБА_2 завдано йому моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн, оскільки після отримання тяжких тілесних ушкоджень він тривалий час залишався у безпорадному стані, не може повноцінно їсти, так як будь-який рух щелепи викликає гострий та тривалий біль, також він змінив звичний спосіб свого життя, став багато часу витрачати на лікування, реабілітацію, пошук ліків та підбір корисної та легкої їжі.
Зазначав також, що 20.11.2020 він отримав від Кременчуцького державного університету ім. М. Остроградського акт розслідування нещасного випадку від 03.11.2020, що стався 28.08.2019 о 18 год. 50 хв., відповідно до якого нещасний випадок визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом. 
Із висновком комісії, викладеним в акті від 03.11.2020, позивач не згоден, оскільки вважає, що він суперечить вимогам чинного законодавства України, а саме: при складанні акту не було взято до уваги, що він отримав тілесні ушкодження внаслідок небезпечного виробничого фактора, а саме агресивних дій іншого працівника, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків; у висновку не було надано правової оцінки того, що жодний працівник університету не викликав швидку медичну допомогу, не викликав поліцію, не надав медичної допомоги, не допоміг позивачу дістатися до лікувального заходу. 
Вважає, що за своїх працівників повинен відповідати роботодавець, а саме Кременчуцький національний університет ім. М. Остроградського, як юридична особа, яка в особі своїх працівників та членів комісії по розслідуванню нещасного випадку грубо порушила вимоги пунктів 4-5, ч. 1, 2, 17 пункту 52 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», який затверджений постановою КМУ № 337 від 17.04.2019. Також роботодавець порушив вимоги частини другої статті 153 КЗпП, статей 13, 18 Закону України «Про охорону праці». 
Моральну шкоду, яку позивачу спричинив роботодавець разом із його працівниками після того, як це зробив ОСОБА_2 , позивач оцінює в 200 000 грн. Всього розмір моральної шкоди оцінює наступним чином: 300 000 гривень (моральної шкоди, яку завдав ОСОБА_2 ) та 200 000 гривень (моральна шкода, яка була завдана іншими працівниками роботодавця, після того, як йому було нанесено тяжкі тілесні ушкодження), а всього 500 000 грн.
Посилаючись на викладене, просив суд визнати нещасний випадок з тяжкими тілесними ушкодженнями та тяжкими наслідками, який трапився з ним 28.08.2019 о 18:45 год. на робочому місці в приміщенні стадіону «Політехнік» Кременчуцького державного університету ім. М. Остроградського під час виконання трудових обов`язків, таким, що пов`язаний з виробництвом; визнати незаконним та скасувати акт форми Н-1/НП від 03.11.2020 про розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 28.08.2019 о 18 год. 50 хв. в Кременчуцькому національному університеті імені Михайла Остроградського, яким визнано нещасний випадок з ОСОБА_1 , не пов`язаним з виробництвом; зобов`язати Кременчуцький національний університет імені Михайла Остроградського провести спеціальне розслідування нещасного випадку, який трапився з ОСОБА_1 28.08.2019 о 18:45 хвилин на робочому місці в приміщенні стадіону «Політехнік» Кременчуцького державного університету ім. М. Остроградського під час виконання ним трудових обов`язків та скласти акт за формою Н-1; стягнути з Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського на користь ОСОБА_1 500 000 гривень моральної шкоди, а також понесені судові витрати.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що конфлікт, який виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 28.08.2019 відбувався під час перебування позивача на робочому місці, проте не стосувався виконання учасниками конфлікту їх трудових обов`язків, а виник з особистих мотивів помсти через висловлені образи. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що комісією з розслідування нещасного випадку правильно встановлено, що нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом, та застосовано п.п. 17 п. 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві. Під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 о 18 год. 45 хв. 28.08.2019 ОСОБА_2 не виконував свої трудові обов`язки, тому Кременчуцький державний університет ім. М. Остроградського не має відповідати за завдану ним шкоду. 
Не погодившись з вказаним рішенням,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підставами конфлікту, який виник між ним та відповідачем ОСОБА_2 , був спір безпосередньо пов`язаний з графіком роботи та його зауваження на адресу ОСОБА_2 , який через свій крик порушував громадський порядок на охоронюваному ним об`єкті. Крім того, особа, яка наносила йому тілесні ушкодження під час закінчення ним зміни, але ще на робочому місці, також була працівником університету.
Вказує, що внаслідок завданих тілесних ушкоджень йому було завдано значного фізичного болю та частково понівечено обличчя. У зв`язку з цим він поніс значних витрат на лікування, а також змінив звичний спосіб життя в гіршу сторону, оскільки почав багато часу витрачати на постійне лікування, реабілітацію, пошук ліків та підбір корисної і легкої їжі.
Крім того, йому завдано значних моральних страждань, які полягають у постійному стресі, депресії, безсонні, постійному приниженні через понівечений вид.
Зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено факт приховування університетом виробничого травмування, оскільки відповідач не повідомив про випадок територіальному органові Держпраці, робочому органові Фонду, керівникові первинної організації профспілки незалежно від членства потерпілого.
Також вказує, що при складанні висновку комісії від 03.11.2020 комісія не взяла до уваги, що він отримав тілесні ушкодження внаслідок небезпечного виробничого фактора, а саме агресивних дій іншого працівника, що сталися в процесі виконання ним трудових обов`язків.
У відзивах на апеляційну скаргу позивача представник відповідача Кременчуцького державного університету ім. М. Остроградського та відповідач ОСОБА_2 просять залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. 
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що 11.03.2009 наказом ректора Кременчуцького національного університету імені М. Остроградського № 133-2 ОСОБА_1 було прийнято на посаду сторожа.
Наказом в.о. ректора Кременчуцького національного університету імені М. Остроградського № 395-2 26.07.2010 ОСОБА_2 було прийнято на посаду сторожа відділу охорони і порядку.
28 серпня 2019 приблизно о 18:45 годині ОСОБА_2 перебував на території спортивного комплексу «Політехнік» Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського, за адресою: м. Кременчук, проспект Свободи, 56, разом з ОСОБА_1 . Під час спілкування між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка. У ході сварки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , висловлювали один одному словесні образи, в наслідок чого у ОСОБА_2 , через отримані образи виник протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_2 діючи з мотивів помсти за нанесені образи, правою рукою стиснутою у кулак, наніс удар потерпілому в область обличчя справа, внаслідок чого ОСОБА_1 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці правого ока, перелому правої вилицевої кістки та стінки правої гайморової пазухи, перелому крила клиновидної кістки, які утворилися від дії тупого предмету (не менше від одного удару), у вказаний строк і при вказаних обставинах в і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні під час отримання.
Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.07.2019 у справі № 524/8466/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 3 роки. Цивільні позови прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» кошти, витрачені на стаціонарне лікування ОСОБА_1 у сумі 859,94 грн та на користь КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» кошти, витрачені на стаціонарне лікування ОСОБА_1 у сумі 3 429,28 грн. 
03 вересня 2019 року комісією, утвореною у Кременчуцькому національному університеті імені Михайла Остроградського складено акт № 13 про нещасний випадок невиробничого характеру, який трапився 28.08.2019 о 18 год. 50 хв. в СК «Політехнік» відповідно до якого комісія зробила висновок про те, що напад на потерпілого ОСОБА_1 іншою особою призвів до нещасного випадку невиробничого характеру.
Наказом в.о. ректора Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського № 04-1 від 17.01.2020 для повторного розслідування нещасного випадку було створено комісію з розслідування нещасного випадку на підставі заяви ОСОБА_1 про проведення службового розслідування від 16.01.2020. 
25 серпня 2020 року комісією, утвореною у Кременчуцькому національному університеті імені Михайла Остроградського складено акт № 15 про нещасний випадок невиробничого характеру, який трапився 28.08.2019 приблизно о 18 год. 50 хв. в СК «Політехнік», відповідно до якого комісія зробила висновок про те, що виходячи з обставин, які встановив суд, пояснювальної ОСОБА_1 , лікарняних листків, відповідей з медичних закладів нещасний випадок, що трапився з ОСОБА_1 не пов`язаний з виробництвом. 
07 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до Управління Держпраці у Полтавській області скаргу на акт № 15 про нещасний випадок невиробничого характеру від 25.08.2020, на яку листом Управління Держпраці в Полтавській області № 16-м979/03/14-04/115 від 22.09.2020 повідомлено, що скаргу розглянуто, відповідно до вимог пункту 55 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 16.09.2020 ректору Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського видано обов`язковий до виконання припис за формою Н-9 щодо проведення повторного розслідування даного нещасного випадку та оформлення матеріалів розслідування відповідно до вимог Порядку. 
Наказом в.о. ректора Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського № 158-1 від 17.09.2020 призначено комісію з розслідування обставин і причин нещасного випадку, який стався 28.08.2019 в Кременчуцькому національному університеті імені Михайла Остроградського зі сторожем ОСОБА_1 . 
Відповідно до акту розслідування нещасного випадку, що стався 28.08.2019 о 18 год. 50 хв. в Кременчуцькому національному університеті імені Михайла Остроградського від 03.11.2020 форми Н-1/НП створена в університеті комісія провела розслідування нещасного випадку, що стався в спортивному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського та дійшла висновку про те, що враховуючи, що нещасний випадок з сторожем відділу охорони і порядку КрНУ імені Михайла Остроградського ОСОБА_1 стався внаслідок заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень іншою особою в результаті з`ясування з іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, що встановлено вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.07.2020, у відповідності до пп. 17 п. 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337, нещасний випадок визнано не пов`язаним з виробництвом. 
З журналу прийому-здачі зміни сторожами на СК «Політехнік» Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського вбачається, що ОСОБА_1 28.08.2019 заступив на зміну о 7 год. 00 хв. та здав зміну о 19 год. 00 хв., ОСОБА_2 заступив на зміну 28.08.2019 о 19 год. 00 хв. 
Відповідно до листа головного лікаря КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» № 04-05/330 від 10.02.2020 голові комісії з розслідування нещасного випадку начальнику відділу охорони праці Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського Цибульник Н. Н. позивач ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії з 04.09.2019 по 09.09.2019. Зі слів ОСОБА_1 травму отримав 28.08.2019 близько 18.30 год. при зміні чергування. При виписці із стаціонару пацієнтом була написана заява в якій він зазначає, що травму отримав 28.08.2019 у побуті. За характером травми неможливо встановити зв`язок отриманої травми (або його відсутність) з виробництвом. 
13 липня 2020 ОСОБА_1 складено розписку, якою він підтвердив, що отримав від дружини ОСОБА_2 . ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних з кримінальним провадженням. Вказав, що в цю суму входять витрати на правову допомогу, які він не буде заявляти під час кримінального судочинства. Претензій матеріального характеру не має. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що нещасний випадок з ОСОБА_1 стався внаслідок заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень в результаті з`ясування з відповідачем ОСОБА_2 особистих стосунків невиробничого характеру, тобто є таким, що не пов`язаний з виробництвом, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Стаття 153 КЗпП України визначає, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Згідно з пунктом 5 частини 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.
Відповідно до частини другою статті 36 цього Закону факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».
Згідно статті 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний організовувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням із всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі - Порядок), який визначає процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, що сталися з особами, визначеними частиною першою статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Вимоги цього Порядку поширюються на всіх юридичних і фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та осіб, зазначених у пункті 1 цього Порядку.
Пунктом 52 Порядку визначено обставини, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом. Зокрема, згідно з підпунктом 17 цього пункту заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень іншою особою або його вбивство під час виконання чи у зв`язку з виконанням трудових (посадових) обов`язків або дій в інтересах підприємства (установи, організації) незалежно від початку досудового розслідування, визнається нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом, крім випадків з`ясування з іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, що встановлено комісією з розслідування та/або підтверджено висновком компетентних органів.
До висновків компетентних органів належить вирок суду у кримінальному провадженні щодо мотивів вчиненого кримінального правопорушення.
В науці кримінального права до особистих мотивів злочину відносять помсту, сексуальні спонукання, ревнощі, боягузтво, жорстокість, кар`єризм, заздрість, жалість, співчуття, родинні та інші почуття, сором, захопленість певними предметами або будь-якою діяльністю.
Як встановлено вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 липня 2020 року у справі № 524/8466/19 тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_1 було завдано ОСОБА_2 з мотивів помсти, внаслідок висловлених на його адресу ОСОБА_1 образ, що не пов`язане з виконанням трудових обов`язків та є особистим мотивом неприязні у стосунках невиробничого характеру. 
Встановивши такі обставини, комісія з розслідування нещасного випадку Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського дійшла обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання вказаного нещасного випадку пов`язаним з виробництвом та склала акт за формою Н-1/НП, правомірність якого наведеними позивачем доводами не спростовується.
Факту порушення ОСОБА_2 громадського порядку, запобігання якого ОСОБА_1 призвело до виникнення конфлікту, по справі не встановлено та суду таких обставин не доведено. 
Саме образливі висловлювання потерпілого ОСОБА_1 стали причиною умисного нанесення йому ОСОБА_2 удару в обличчя, що потягло тяжкі тілесні ушкодження, а отже підстав пов`язувати такі дії з виробництвом відповідно до підпункту 17 пункту 52 Порядку не має.
За загальними положеннями відшкодування шкоди, статті 1166, 1167 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).
Оскільки відповідач ОСОБА_2 під час заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не виконував своїх трудових обов`язків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності за завдану позивачеві моральну шкоду на Кременчуцький національний університет імені Михайла Остроградського.
Матеріально-правових вимог до ОСОБА_2 позивачем не заявлено, тому керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд першої інстанції не вбачив підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди у цій справі, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду.
Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються, а наведені в апеляційній скарзі обставини не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Правові висновки Верховного Суду, на які посилається апелянт, ґрунтуються на інших фактичних обставинах, що не є подібними спірним правовідносинам у цій справі, тому підстав для їх врахування апеляційним судом не вбачається. 
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).
Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до фактичних обставин справи з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням матеріального права, - без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна