У х в а л а  
 
26 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 554/2715/21
провадження № 61-18988ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
розглянув касаційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві на постанову Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
 
В с т а н о в и в:
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві (далі - ТУ ДБР у м. Полтаві), Державної казначейської служби України, в якому просила захистити її конституційне право на компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, протиправною тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням посадовими та службовими особами при проведенні досудового розслідування кримінального провадження від 08 червня 2018 року                                 № 42018221080000168; відшкодувати з Державного бюджету України на її користь моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, протиправною, тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням посадовими особами та службовими особами при проведенні досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні у розмірі 30 000,00 грн.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТУ ДБР у м. Полтаві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовлено. Судові витрати по справі компенсовано за рахунок держави.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
19 листопада 2021 року ТУ ДБР у м. Полтаві надіслало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року в частині задоволених позовних вимогОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 14 січня 2022 року, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.
 
На виконання вимог указаної вище ухвали, у встановлений суддею строк,       ТУ ДБР у м. Полтаві надіслаломатеріали на усунення недоліків.
 
Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390  ЦПК України).
 
Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
 
Указану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження і ТУ ДБР у м. Полтаві порушує клопотання про поновлення цього строку, зазначаючи, що постанову апеляційного суду було направлено супровідним листом 22 жовтня 2021 року, а отримано ТУ ДБР у м. Полтаві                    25 жовтня 2021 року через скриньку ТУ ДБР у м. Полтаві для заяв та звернень. Вважає, що є підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, оскільки з дати направлення апеляційним судом копії оскаржуваного рішення до дня надіслання ТУ ДБР у м. Полтаві касаційної скарги до Верховного Суду пройшло менше 30 днів.
 
На підтвердження дати отримання вказаного рішення суду апеляційної інстанції надано, зокрема, копію супровідного листа від 22 жовтня                   2021 року (відправник - Полтавський апеляційний суд, отримувач - ТУ ДБР у м. Полтаві), з якого вбачається, що відповідне судове рішення було направлено заявнику 22 жовтня 2021 року.
 
Наведені підстави та обставини вказують на відсутність зловживань               ТУ ДБР у м. Полтавійогопроцесуальними правами та, відповідно, свідчать про поважність причин пропуску строку для подання касаційної скарги.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року заявник вказує застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 28 листопада 2018 року у справі № 638/9055/15, від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 16 січня 2019 року у справі № 171/189/17,                        від 23 січня 2019 року у справі № 638/1413/17, від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18,                      від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 13 березня 2019 року у справі № 454/1462/16-ц, 19 березня 2019 року у справі № 686/13212/19,                 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 336/5519/18, від 27 листопада                     2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі                         № 688/2479/16-ц, від 21 грудня 2019 року у справі № 285/3475/18,                       від 20 січня 2020 року у справі № 686/27885/19, від 22 січня 2020 року у справі № 454/1403/17, від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19,                25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 761/20966/17, від 22 грудня 2020 року у справі № 686/24223/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17, 30 червня 2020 року у справі                   № 641/7984/17, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц,                      від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15 у справі за позовом,                 від 14 квітня 2021 року у справі № 646/7688/19, від 29 квітня 2021 року у справі № 705/4505/17, від 26 травня 2021 року у справі № 161/3932/20,               від 31 травня 2021 року у справі № 686/27705/19, від 10 червня 2021 року у справі № 201/3997/18, від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19.
                        
Указана касаційна скарга подана у малозначній справі, однак вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наведені в ній доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті                      389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, а із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається імовірність неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що неможливо встановити без дослідження матеріалів справи, а тому з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду даної касаційної скарги та належної перевірки її доводів, наявна необхідність відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів даної справи.  
 
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України,Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Поновити  Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у             м. Полтаві строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року.
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві на постанову Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року.
 
Витребувати із Октябрського районного суду м. Полтави цивільну справу            № 554/2715/21 за позовом  ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. 
 
Надіслати учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 25 березня 2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                         В. М. Ігнатенко

 
С. О. Карпенко
                                                                       
В. А. Стрільчук