ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7264/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,      
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Дніпровського відділення на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 р. (суддя Дєєв М.В.) в адміністративній справі №160/7264/21 за позовом ОСОБА_1 до   Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Дніпровського відділення, про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом, в якому просила  визнати протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в особі Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області у фінансуванні нарахованого матеріального забезпечення допомоги по вагітності та пологах; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в особі Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області здійснити фінансування матеріального забезпечення (допомоги по вагітності та пологах) по листку непрацездатності АДЮ №531326 у повному обсязі.
В обґрунтування позову зазначалось, що відповідач протиправно відмовив позивачці у виплаті допомоги по вагітності та пологах в сумі 248400,16 грн., чим порушив процедуру здійснення фінансування страхувальникам, умови якої визначені Порядком №12, нормами  Закону № 1105  та право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення в повному обсязі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги задоволено.
У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою обставина того, що листок непрацездатності по вагітності та пологах, виданий лікарнею позивачці, потребує доопрацювання шляхом внесення виправлень, оскільки останній мав бути виданий з початком страхового випадку (відпустки у зв`язку із вагітністю та пологами) з 13.03.2020, а не з 01.04.2020, що призведе до зміни дати настання страхового випадку і, відповідно, зміниться порядок розрахунку допомоги по вагітності та пологах, а також і її розмір. Крім того, суд залишив поза увагою те, що актом інспекційного відвідування від 12.11.2020 №271/4.1-8, складеним Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, порушень з боку Дніпровського відділення відносно ФОП ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище позивачки) не встановлено. Також, з метою перевірки в діях позивачки ознак кримінального злочину,  Дніпровське відділення подало до Новокадацького відділення поліції Дніпровського відділу поліції відповідну заяву, за якою порушено кримінальне провадження і проводиться досудове розслідування.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. Позивачка вважає доводи апеляційної скарги такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки Дніпровське відділення подало заяву про факт шахрайських дій по незаконному отриманні державних коштів невстановленою особою, однак кошти Фонду соціального страхування не включаються до складу Державного бюджету України, тому не є державними; нарахування допомоги по пологах і вагітності здійснено позивачкою у відповідності до вимог закону, що відповідачем не спростовано; листок непрацездатності не потребує внесення виправлень, оскільки його видано на 30-му тижні вагітності після первинного звернення до лікувального закладу – 31.03.2020 датою видачі – 01.04.2020. До цього часу позивачка до лікаря не зверталась; відповідач здійснив часткове фінансування, протиправно зменшивши допомогу по вагітності та пологам; акт інспекційного відвідування органу Держпраці містить вказівку на наявність ознак індивідуального трудового спору, ефективне вирішення якого можливо у судовому порядку; до повноважень відповідача не входить самостійне нарахування сум матеріального забезпечення застрахованим особам, оскільки це компетенція страхувальника.
У судовому засіданні представники скаржника підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги. Представник позивачки просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом  першої інстанції встановлено наступні обставини:
22 квітня 2020 р. позивачкою було відправлено на адресу відповідача пакет документів на отримання допомоги по вагітності та пологах, а саме: копію листка непрацездатності АДЮ № 531326; довідку з органу ДФС про розмір сплаченого ЄСВ; довідка з банку про відкриття спеціального рахунку; заяву-розрахунок від 01.04.2020; протокол уповноваженого з соціального страхування; виписка з ЄДР; дублікат квитанції про сплату ЄСВ за розрахунковий період березень 2020 року; розрахунок допомоги по вагітності та пологах. Проте, листом від 06.05.2020 № 31.1-06/2855 відповідач повернув заяву- розрахунок від 01.04.2020 на доопрацювання. 11.05.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача доопрацьовану заяву-розрахунок    від 08.05.2020 на призначення фінансування допомоги по вагітності та пологах та на вимогу відповідача разом з додатковими документами, а саме: довідку за формою згідно з додатком до Порядку № 1266; копії квитанцій про сплату ЄСВ помісячно з жовтня 2019 року по березень 2020 року включно; довідка про суми ЄСВ за розрахунковий період; довідка з ПФ за формою ОК-5; типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового соціального страхування соціальне страхування.    Листом від 22.06.2020 № 31.1-06/3716 відповідач повідомив позивача, що з урахуванням отриманих відповідей від компетентних органів, відповідач вимушений здійснити фінансування допомоги по вагітності та пологам по листку непрацездатності АДЮ №531326, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент настання страхового випадку, не зазначаючи при цьому, яку саме інформацію та від яких саме компетентних органів відповідачем було отримано. У зв`язку з чим, відповідачем було здійснено фінансування допомоги по вагітності і пологах по поданій позивачем заяві-розрахунку із розміру мінімальної заробітної плати на момент настання страхового випадку в сумі 19550,32 грн.
          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність відмови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в особі Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області у фінансуванні ОСОБА_1 нарахованого матеріального забезпечення допомоги по вагітності та пологах, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами порушення закону позивачем.
          Колегія суддів звертає увагу, що рішенням суду першої інстанції не встановлена обставина того, яким конкретно рішенням оформлена відмова відповідача у фінансуванні позивачки нарахованого матеріального забезпечення. Незважаючи на те, що прохальна частина позовної заяви також не вказує на наявність такого рішення, суд першої інстанції не залишив позовну заяву без руху з метою надання позивачці можливості конкретизувати свої позовні вимоги, навівши індивідуальні ознаки такого рішення (оформленого, у тому числі, у вигляді листа), як його номер, дату видачі, а також дату отримання позивачкою, що є необхідним для перевірки дотримання строку звернення до адміністративного суду, як того вимагає стаття 123 Кодексу адміністративного судочинства України. Недоліки позовної заяви, на думку колегії суддів, унеможливлювали розгляд цієї справи у письмовому провадженні без виклику сторін, оскільки їх усунення можливо було здійснити у судовому засіданні за участю сторін. 
При розгляді апеляційної скарги представник позивачки у судовому засіданні 21 грудня 2021 р. спочатку повідомив суд апеляційної інстанції, що предметом оскарження є відмова відповідача у фінансуванні позивачки, оформлена листом від 22.06.2020. На пропозицію суду навести причини пропуску строку звернення до суду, представник позивачки у письмових поясненнях від 22.12.2020 вказав на те, що неповернення відповідачем заяви-розрахунку, поданою позивачкою 08.05.2020, свідчило про її погодження. Відповідач вказував на те, що оплата фінансування по вагітності та пологам буде здійснена після закінчення строку подачі річної звітності з ЄСВ (10.02.2021). Лише після отримання листа від 16.04.2021 позивачка зрозуміла, що відповідач не має наміру проводити оплату матеріальної допомоги в обсязі, нею розрахованому, що стало підставою звенення до суду за захистом порушених прав. Представник позивачки вважає, що нею дотримано строк звернення до адміністративного суду, оскільки позов подано 06.05.2021, тобто протягом шести місяців з дня отримання листа від 16.04.2021.
          Колегія суддів дослідила зміст листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 16.04.2021 №03-10/2753, і встановила, що його адресатом є Дніпропетровська обласна державна адміністрація, а не позивачка (т. 1 а.с. 216). Цей лист не може розглядатись як акт індивідуальної дії (рішення відповідача про відмову у здійсненні фінансування матеріальної допомоги позивачці, оформленого листом), оскільки складений на виконання доручення голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 08.04.2021 про надання інформації. Разом з цим, в матеріалах справи наявний лист відповідача від 22.06.2020 №31.1-06/3716, яким позивачку повідомлено про можливість здійснення фінансування допомоги по вагітності та пологах по листку непрацездатності АДЮ №531326 виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент настання страхового випадку (т. 1 а.с.75). Саме  цей лист, на думку колегії суддів, і є рішенням відповідача про відмову у фінансуванні матеріальної допомоги у розмірі, визначеному позивачкою, яке підлягало оскарженню в судовому порядку. Усі наступні звернення позивачки до відповідача були інформаційними запитами (т. 1 а.с.77, 80, 86, 88, 91, 93, 105, 108, 110, 113, 115, 118, 120, 127, 129, 131, 134, 144, 148, 150,  154, 156, 158, 160, 167, 173, 176), на які вона отримувала відповіді. При цьому, доказів того, що позивачка оскаржувала рішення відповідача в адміністративному порядку, як свідчення досудового порядку вирішення спору, матеріали справи не містять.
          Щодо суті спору.
Спірні правовідносини регулюються  Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV (Закон № 1105-XIV), Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266  (Порядок 1266).
Статтею 19 Закону № 1105-XIV  визначено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до пункту 2 частини 1  статті 20 Закону № 1105-XIV  за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надається такий вид матеріального забезпечення та соціальних послуг, як допомога по вагітності та пологах.
За приписами статті 25 цього ж Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами. Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. 
Статтею 26 Закону № 1105-ХІУ врегульовано питання визначення розміру допомоги по вагітності та пологах. Так, допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не залежить від страхового стажу. Сума допомоги по вагітності та пологах у розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з якої сплачувалися страхові внески до Фонду, та не може бути меншою за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.
Частиною 2 статті 30 цього Закону визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах застрахованим особам (у тому числі тим, які здійснюють підприємницьку чи іншу діяльність та одночасно працюють на умовах трудового договору) надається за основним місцем роботи (діяльності) та за сумісництвом (наймом) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах за приписами частини першої  статті 31 Закону № 1105-XIV  є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом.
За змістом положень  статті 33 Закону № 1105-XIV  при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.
Аналіз наведених положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» свідчить про те, що допомога по вагітності та пологах, як вид матеріального забезпечення, має компенсаційний характер і виплачується у зв`язку із  втратою заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.
Згідно наявних у справі письмових доказів, позивачка приймла добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, уклавши з Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 07.10.2019 відповідний договір (т. 1 а.с.27-30). Цей договір було розірвано 26.02.2020 на підставі заяви позивачки від 28.02.2020 (т. 1 а.с.33). За період дії договору позивачкою сплачено страхові внески за жовтень, листопад, грудень 2019 р., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати (4173 грн.) по 918,06 грн. в місяць, всього на суму 2754,18 грн., про підтверджується звітом форми Д6 (т. 1 а.с.35-36). У січні 2020 р. нею сплачено страхові внески також із розрахунку мінімальної заробітної плати (4723 грн.) - (т. 1 а.с.49).
27 лютого 2020 р. позивачка  реєструється як фізична особа-підприємець (т. 1 а.с.31), обирає спрощену систему оподаткування зі ставкою 5 % без реєстрації ПДВ на 3 групі (т. 1  а.с 32).
У лютому 2020 р. нею сплачено страхові внески із розрахунку мінімальної заробітної плати (4723 грн.), у березні 2020 р. – виходячи із доходу у 70845 грн., у квітні, травні, червні, липні та серпні – виходячи із мінімальної заробітної плати у 4723 грн. (т. 1 а.с.49). 13 серпня 2020 р. позивачка припинила свою підприємницьку діяльність.
Відповідач стверджує, що позивачка умисно зависила показник свого доходу за березнь 2020 р., оскільки цей місяць вона визначила розрахунковим для розрахунку розміру матеріальної допомоги по вагітності та пологам. 
Позивачка, у свою чергу, наполягає на тому, що нею не порушено закону при розрахунку матеріального забезпечення.
Так, у березні 2020 р. нею сплачено 22 % ЄСВ у розмірі 15585,90 грн. від доходу за березень 2020 р. у розмірі 70845 грн. Середньоденну  заробітну плату вона визначила у 2285,32 грн. (70845 грн. : 31 день). Суму матеріальної допомоги за рахунок Фонду соціального страхування позивачка нарахувала у розмірі 287950,32 грн. х 126 днів.
Дійсно, алгоритм розрахунку не суперечить п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), відповідно до якого для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).
Проте, основною складовою для розрахунку середньої заробітної плати є дохід,  який законодавцем прирівняно  до заробітної плати.
Оскільки позивачка у спірний період мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, до дії діяльності підлягають застосуванню приписи Податкового кодексу України. 
Порядок визначення доходів та їх склад для платників єдиного податку першої - третьої груп врегульовано статтею 292 Податкового кодексу України. Доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
За даними Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 07.05.2020 №44765/10/04-36-33-06, наданими на запит відповідача, позивачкою за 1 квартал 2020 р. отримано дохід у сумі 16000 грн. (т. 1 а.с.101). На виконання ухвали апеляційного суду Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області повідомлено суд, що згідно наданої звітної податкової декларації платника єдиного податку – фізичної особи підприємця ФОП ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище позивачки) від 02.04.2020 №14456 загальна сума доходу за звітний (податковий) період за 1 квартал 2020 р. – 0,00 грн. Згідно нової звітної податкової декларації платника єдиного податку – фізичної особи підприємця ФОП ОСОБА_2 від 22.04.2020 № 16034 загальна сума доходу за звітний (податковий) період за 1 квартал 2020 р. складає 16000 грн. Згідно звітної податкової декларації платника єдиного податку – фізичної особи підприємця ФОП ОСОБА_2 від 03.07.2020 №22060 загальна сума доходу за звітний (податковий) період за 1 півріччя 2020 р. складає 16000 грн. Згідно звітної податкової декларації платника єдиного податку – фізичної особи підприємця ФОП ОСОБА_2 від 14.08.2020 №27481 загальна сума доходу за звітний (податковий) період за три квартали 2020 р. складає 16000 грн. Згідно даних ІТС ДПС України за 1 квартал 2020 р. ФОП ОСОБА_2 сплачено 800 грн. єдиного податку (т. 2 а.с.198-203).
Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджується обставина того, що у березні 2020 р. позивачка не мала доходу у 70845 грн., з якого вона розрахувала середньоденну заробітну плату для визначення суми матеріальної допомоги по вагітності та пологах. Єдиний податок нею сплачено, виходячі із отриманого доходу у розмірі 16000 грн. (1600 грн. х 5%).
З урахуванням положень  статті 33 Закону № 1105-ХІV, пункту 32 Порядку № 1266, відповідно до яких середня заробітна плата для розрахунку допомоги по вагітності та пологах і допомоги по тимчасовій непрацездатності та обчислюється роботодавцями на підставі відомостей, що включаються до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подаються до ДФС, розрахунковою величиною є саме дохід, про який повідомлено органи Державної податкової служби.
У позовній заяві позивачка вказувала на те, що відповідно до п.3 частини 1 статті 7 розділу ІІІ Закону України № 2464 платники, які обрали спрощену систему оподаткування, сплачують ЄСВ на суми, що визначаються таким платником самостійно, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄСВ, встановлений цим Законом.
Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-УІ визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Пунктом 3 частини першої статті 7 цього Закону визначено, що базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у  пункті 4  частини першої статті 4 цього Закону (фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування), які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
На переконання колегії суддів, зміст наведеної норми свідчить про дерегуляцію законодавцем питання сплати єдиного внеску, який дозволив фізичним особам-підприємцям, які обрали спрощену систему оподаткування, самостійно визначати базу його нарахування в межах отриманого доходу. Закон, як і будь-який  нормативно-правовий акт, розрахований, перш за все, на добросовісність сторін правовідносин, що ним врегульовані. Дії позивачки, яка зареєструвалась фізичною особою-підприємцем безпосередньо до отримання лікарняного по вагітності і визначила собі максимальну базу нарахування єдиного внеску у місяць, що передував настанню страхового випадку, повідомивши податковий орган спочатку про нульовий дохід, а потім про дохід у 16000 грн. за період діяльності з січня по березень 2020 р., підтверджують, на думку колегії суддів, доводи відповідача про її намагання отримати максимальну суму матеріальної допомоги. 
Колегія суддів звертає увагу, що метою виплати такої допомоги визначено законодавцем саме як компенсування застрахованій особі втраченого заробітку, доходу. 
Таким чином, позивачці підлягає компенсація у вигляді матеріальної допомоги, виходячи із доходу, про отримання якого вона звітувала перед податковим органом.
Щодо доводів позивачки про відсутність компетенції відповідача здійснювати перевірку правильності визначення нею матеріальної допомоги.
Пунктом 8 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого остановою правління Фонду соціального страхування України № 12 від 19.07.2018, передбачено, що робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.
Відтак, дії територіального управління Фонду соціального страхування України по перевірці правильності нарахування виплат не порушують права особи, яка подала заяву-розрахунок для фінансування матеріальної допомоги, про що зазначив і Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 р. у справі №754/6256/16-а.
Щодо клопотання представника позивачки про закриття апеляційного провадження.
Зазначене клопотання  подано у судовому засіданні 22 грудня 2021 р. В обґрунтування клопотання вказано на те, що апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати.
Колегія суддів звертає увагу, що представником позивачки, який є адвокатом і обізнаний із нормами процесуального права, не дотримано порядок подачі такого клопотання. Апеляційну скаргу і додані до неї документи адвокатом отримано 12.10.2021 (т. 2 а.с.161). З матеріалами справи адвокат ознайомлювалась 22.11.2021 (т. 2 а.с.206). Під час проведення першого судового засідання 24.11.2021, представник позивачки клопотань процесуального характеру не заявляла, у зв`язку із чим суд перейшов до розгляду апеляційної скарги по суті (т. 2 а.с.224-227). Колегія суддів вважає, що наведені адвокатом підстави закриття апеляційного провадження є неспроможними, оскільки документи на підтвердження повноважень підписанта додані до апеляційної скарги, перевірка яких здійснена на стадії відкриття апеляційного провадження (т. 2 а.с.135-142).  Повноваження особи, якою видано документ на підтвердження повноважень підписанта апеляційної скарги, підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та сумнівів у їх достовірності у колегії суддів не викликають (т. 2 а.с.213-222). 
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції постановлено рішення на підставі неповно встановлених обставин у справі, з порушенням норм матеріального права, що є підставами для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.
          За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів приймає нове рішення про відмову у задоволенні позову з мотивів, наведених у цій постанові

  Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Дніпровського відділення – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 р. в адміністративній справі №160/7264/21 – скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до   Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Дніпровського відділення про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії – відмовити.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 22 грудня 2021 р. та оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий