ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/840/22 Справа № 2-4348/10 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову 
по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до Публічного акціонерного товариства “Акцент-Банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у справі № 2-4348/10, а саме скасувати арешт, накладений на все майно та грошові кошти ОСОБА_1 .
       Заява мотивована тим, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач отримував виконавчі листи на виконання заочного рішення від 18.11.2010 року та з Автоматизованої системи виконавчого провадження також вбачається, що виконавче провадження стосовно виконання заочного рішення не відкривалось. Зазначив, що згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України після ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Вказав, що підстави для продовження дії заходів забезпечення позову у вигляді арешту майна та грошових коштів відсутні.
       Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року відмовлено в скасуванні заходів забезпечення позову 
В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та скасування заходів забезпечення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову послався на те, що  на даний час будь-які відомості про виконання рішення суду у повному обсязі відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

       Порядок та підстави для скасування заходів забезпечення позову визначені у статті 158 ЦПК України.
       Згідно з частинами першою, другою статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.
       Частиною сьомою статті 158 ЦПК України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
       Згідно з частиною дев`ятою статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
       У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина 10 статті 158 ЦПК України).
       За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішенням спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.
       Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
       Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.
       Отже, скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову, оскільки заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2010 року накладено арешт на все майно, що належить відповідачу – ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 6 758, 99 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/218 складає 53 462, 94 грн.: нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; інше рухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 та грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача.
       Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2010 року позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 68 083 грн. 20 коп. (шістдесят вісім тисяч вісімдесят три тисячі 20 коп.), судовий збір у розмірі 534,63 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120, 00 гри., а всього 68 737 грн. 83 коп. (тридцяти чотири тисячі вісімдесят вісім гривен 88 коп.). Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства “Акцент-Банк” солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 200 грн. 00 коп. (Двісті гривень 00 коп.). Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму у розмірі 1 950 грн. за надання юридичних послуг та витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права.
       Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2010 року набрало законної сили.
       Згідно інформації, яка надана Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 23.09.2021 року на виконанні у відділ перебувало виконавче провадження № 24010437 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4348/2010, виданого 10.12.2010 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ комерційний банк «Приватбанк» 68 083 грн.20 коп., судовий збір у розмірі 534,63 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн., а всього 68 737 грн.83 коп.; стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПАТ "Акцент-Банк" солідарно на користь ПАТ комерційний банк "ПриватБанк" 200 грн.00 коп.; стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ комерційний банк "ПриватБанк" суму у розмірі 1 950 грн. за надання юридичних послуг та витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права. Зазначене виконавче провадження завершено 23.03.2011 року у зв`язку із направленням виконавчого документа для подальшого виконання до Ленінського ВДВС ДМУЮ за фактичним місцем проживання боржника. Станом на 23.09.2021 року виконавчий лист №2-4348/2010 на виконанні у відділі не перебуває.
       Відповідно до інформації Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчий лист №2-4348/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості станом на 23.09.2021 року до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не надходив та на виконанні не перебуває.
Заявником не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів того, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

       Посилання заявника на відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки порушуються його права, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи фактично стосуються оспорювання правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову.
       Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписана від імені України 09.11.1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
       Проте, предметом розгляду в даній справі є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову, а наявність чи відсутність підстав для їх скасування.
       Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.
       Скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішенням спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі (частини сьома-десята статті 158 ЦПК України).
       Звертаючись з вимогою про скасування заходів забезпечення, заявник фактично оскаржував висновки суду, зроблені при накладенні такого арешту та заборон, що в рамках передбаченої статті 158 ЦПК України процедури здійснено бути не може.
       Тому, звертаючись до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову відповідач обґрунтовував неналежністю та безпідставністю застосування судом заходів забезпечення позову. В той же час такі доводи фактично обґрунтовують незгоду заявника з ухвалою суду про застосування таких заходів забезпечення позову. При цьому чинним процесуальним законом передбачено, що якщо сторона не погоджується з судовим рішенням, вона має право оскаржити його в установленому законом порядку, для чого передбачена відповідна процедура апеляційного та касаційного оскарження.
При цьому, колегією суддів встановлено, що ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2011 року про забезпечення позову відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалася.
Крім того, на теперішній час рішення місцевого суду не виконано, стягнута сума заборгованості відповідачами у добровільному порядку не сплачена. 

За таких обставин, враховуючи, що заявником не надано доказів того, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування, та беручи до уваги те, що посилання заявника зводяться до оспорювання ним правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову і не пов`язані із їх скасуванням, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову. 

       Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову  –  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку. 

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: Т.П. Красвітна

                І.А. Єлізаренко