Дата документу 26.01.2022 Справа № 337/5719/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №337/5719/21 Головуючий у 1-й інстанції:Ширіна С.А.
Провадження №22-ц/807/326/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 січня 2022 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,    	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Національний Банк України про захист прав споживачів, про зобов`язання провести обов`язкову реструктирацію за кредитним договором в іноземній валюті, - 

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Національний Банк України про захист прав споживачів, про зобов`язання провести обов`язкову реструктирацію за кредитним договором в іноземній валюті.

В обгрунтування позову зазначено, що 02 липня 2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є відповідач Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №0704/0708/45-022 про надання кредитних коштів на суму 27000,00 долларів США, що на момент укладення кредиту становило 136350,00 грн. 

В той же день, 02 липня 2008 року, між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» було укладено іпотечний договір №0704/0708/45-022-Z-1 за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 

25 травня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі, за кредитним договором №0704/0708/45-022 від 02 липня 2008 року, що був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 .

В період з 2008 року по 2016 рік позивачем було сплачено банку загалом 22991,40 доларів США.
Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12 травня 2021 року позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк»: заборгованість за кредитним договором у розмірі 506 256 гривень 73 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 466 748 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 4636,48 грн, пені в розмірі 34872,25 грн.; судовий збір у розмірі 8006 гривень 63 копійки.

13 квітня 2021 року Верховною радою України було прийнято закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів наданих в іноземній валюті», яким було доповнено у розділі ІV «Прикінцеві та перехіднів положення» Закону України «Про споживче кредитування» положеннями про реструктуризацію валютних кредитів під заставу житлової нерухомості. 

На думку позивача, його кредит повністю підпадає під умови Закону України «Про споживче кредитування», тому 23 липня 2021 року ОСОБА_1 на адресу АТ «Альфа Банк» було направлено заяву про проведення реструктуризації з доданими документами, шляхом направлення заяви про проведення реструктуризації рекомендованим листом з описом через ДП «Укрпошта». 

22 червня 2021 року АТ «Альфа Банк» було надано письмову відповідь №538910-34-б/б на заяву про проведення реструктуризації, в якій було зазначено про необхідність надання інформації щодо членів сім`ї позичальника (чоловік/дружина/діти).

29 червня 2021 року в зв`язку з вимогою кредитора про надання документів про членів сім`ї позичальника, на адресу банку було направлено повторну заяву про проведення реструктуризації із зазначенням інформації щодо чоловіка позичальника - як члена сім`ї позичальника, та особи, що є в порядку ет. 60 СК України співвласником предмета іпотеки. Зокрема були надані свідоцтво про шлюб, довідка про доходи (про розмір пенсії) та витяг із реєстру прав власності.

В кінці серпня 2021 року на адресу позивача надійшов іист АТ "Альфа-Банк" від 26 липня 2021 р. №65019-34-6/6 про відмову в проведенні реструктуризації, з тих причин, що до заяви не долучено документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимог}' креди тора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

30 серпня 2021 року  ОСОБА_1 було написано скаргу до Національного банку України з приводу безпідставної відмови в проведенні реструктуризації за кредитом. Станом на день подання вказаного позову відповідь від НБУ не отримана.

Позивач вважає відмову банку в проведенні обов`язкової реструктуризації незаконною, в зв`язку з чим звертається з вказаним позовом до суду.

У зв`язку з наведеним, позивач просить визнати незаконною відмову АТ "Альфа-Банк" в проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором №0704/0708/45-022 від 02 липня 2008 року укладеним з  ОСОБА_1 в порядку, передбаченому пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Зобов`язати АТ "Альфа-Банк" провести реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №0704/0708/45-022 від 02 липня 2008 року укладеним з  ОСОБА_1 в порядку, передбаченому пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Разом з позовною заявою представником позивача було  подано заяву про забезпечення позову, у якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності  ОСОБА_1 , заборони Акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти дії щодо звернення стягнення, розпорядження, користування вищезазначкеною квартирою, зупинення стягнення на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року по цивільній справі ЄУН № 337/3279/19 за позовом АТ «Альфа-Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за яким стягнуто з позивальника на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором, до ухвалення та набрання законної сили рішенням у даній справі.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що на даний час існує можливість банку звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру за адресою:АДРЕСА_1 , яка належить позивачу  ОСОБА_1 , оскільки 23 вересня 2021 року припинив дію мараторій, що введенний Законом України «Про мараторій на стягнення громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і АТ «Альфа-Банк» не позбавлений можливості примусового звернення стягнення на предмет іпотеки за договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що заподіє істотної матеріальної шкоди правам та інтересам позивача, відновлення яких буде неможливим у майбутньому.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року заяву  представника позивача адвоката Працевитого Г.О. про забезпечення позову задоволено. 
До набрання законної сили рішенням у цивільній справі ЄУН №337/5719/21 за позовом  ОСОБА_1  до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Національний БанкУкраїни про захист прав споживачів, про зобов`язання провести обов`язкову реструктуризацію за кредитним договором в іноземній валюті, вжито заходи забезпечення позову шляхом: накладання арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності  ОСОБА_1 , забороні Акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти дії щодо звернення стягнення, розпорядження , користування зазначеною квартирою, зупинено стягнення на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року по цивільній справі ЄУН № 337/3279/19 за позовом АТ «Альфа-Банк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором за яким стягнуто з позивальника на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором.
Постановлено, що ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову, відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не доведено існування реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття відповідного заходу забезпечення позову. Не надано жодного доказу (копія рекомендованого повідомлення, постанови про відкриття провадження, тощо), що Банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що рішення суду у справі №337/3279/19 є рішенням про стягнення заборгованості, а не рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заходи забезпечення позову є зовсім не співмірними з предметом позову, стороною позивача не доведно факту неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у цій справі. Суд першої інстанції, окрім накладення арешту, допустив забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення. 

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

АТ «Альфа-Банк», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення судової повістки (а.с. 77 ) до апеляційного суду не з`явився, надав до суду клопотаня по розгляд справи за його відсутності, просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності АТ «Альфа-Банк» належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішеня у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

      Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того,що між сторонами виник спір, та є достатні підстави припустити, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.  Обрані заходи забезпечення позову є  достатніми та співмірними заходами забезпечення позову відповідно до позовних вимог позивача до ухвалення та набрання законної сили рішенням у даній справі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 02 липня 2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є відповідач Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №0704/0708/45-022 відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 27000,00 долларів США, що на момент укладення кредиту становило 136350,00 грн для придбання квартири, строком до 02 липня 2024 року (а.с.28-36).

02 липня 2008 року, між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступником якого є відповідач Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» було укладено іпотечний договір №0704/0708/45-022-Z-1 за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37-42).

Право васності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 02 липня 2008 року, реєстраційний номер 16868711, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ ( а.с.24-27).

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12 травня 2021 року позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк»: заборгованість за кредитним договором у розмірі 506 256 гривень 73 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 466 748 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 4636,48 грн, пені в розмірі 34872,25 грн.; судовий збір у розмірі 8006 гривень 63 копійки (а.с.43-44).

        Предметом позовної заяви ОСОБА_1 у даній справі є визнання незаконною відмову АТ « Альфа Банк» в проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договром № 07040708\45-022 від 02 липня 2008 року в порядку, передбаченим п. 7 рпозділу 1V 2 Прикінцеві та перехідні положення закону України « Про споживче кредитування» та зобов`язання АТ «Альфа Банк» провести реструктуризацію заборгованості за зазнаяченим кредитним договором. 

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно частинами першою та другою статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Положеннями частини третьої статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз`яснень пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити об`єктивну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; додержання збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; взаємозв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, проаналізувати чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17( провадження № 14-88 цс 20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що "під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами". 

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з норм статей 11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту або заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх у межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, предметом позову є вимоги немайнового характеру, а саме, визнання незаконним відмови АТ « Альфа Банк» в проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором та зобов`язання АТ «Альфа Банк» провести рестрктуризацію боргу. 

У той же час, у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , заборонити АТ «Альфа Банк» вчиняти дії щодо звернення стягнення, розпорядження, користування зазначеною квартирою, зупинити стягнення на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у справі № 337/3279\19 за позовом ПАТ « АльфаБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому такий вид забезпчення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами, а накладення арешту на нерухоме майно не відповідає змісту порушеного, на думку позивачки, права, не пов`язаний з предметом позову у даній справі. 
        Крім того, нерухоме майно, на яку оскаржуваною ухвалою суду накладено арешт, не є предметом заявленого позову - позивачем не заявлено жодних позовних вимог щодо квартири,  на яку накладено арешт.

Окрім того, у справі № 337\3279/19 ухвалено рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором, а не рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Обрані заходи забезпечення позову не пов`язані безпосередньо з предметом спору, а отже, не відповідають заявленим позовним вимогам, не є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Разом із тим, згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. 

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Водночас, позивачем не надано доказів того, що рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у справі № 337\3279/19 перебуває на виконанні. Не надано жодного доказу ( копія рекомендованого повідомлення, постанови про відкриття провадження, тощо), що Банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Димитрашко Д.В. пояснив, що виконавче провадження щодо виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у справі № 337\3279/19, не відкривалось, такого виконавчого провадження не існує.

Предметом спору у даній справі не є оскарження виконавчого документа, який виданий на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у справі № 337\3279/19

Отже, вживши заходи забезпечення позову, як то зупинення стягнення на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у справі № 337\3279/19, без оскарженя виконавчого документа боржником, суд фактично зупинив виконання судового рішення у іншій справі, що унеможливлює його виконання .

У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін".

З огляду на зазначене, апеляційний суд дослідивши матеріали справи та врахувавши предмет позову з яким ОСОБА_1 звернулась до суду, відсутність у заяві про забезпечення позову належного обгрунтування підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову, що може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, вид забезпечення позову, принципи співмірності заходів забезпечення позову із позовними вимогами дійшов висновку про те, що заходи забезпечення позову, обрані позивачем, є неспівмірним з вимогами позовної заяви, обрані заходи забезпечення позову не пов`язані безпосередньо з предметом спору, а отже, не відповідають заявленим позовним вимогам,позивачем заявлено недостатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову у цій справі. Отже, обрані заходи забезпечення позову не є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення у цій справі.

Ураховуючи викладене, наявні правові підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2021 року у цій справі скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі справі - відмовити. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 28 січня 2022 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.