ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
02 лютого 2022 року
м. Харків
справа № 641/4797/21
провадження № 22-ц/818/2296/22
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
третя особа Східне міжрегіональне Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2021 року,-
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 62884,87 грн.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочку сплати аліментів за період несплати з 05.11.2019 року по 31.05.2021 року в сумі 62884 (шістдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят чотири) грн. 87 коп., відповідно до виконавчого листа № 641/9147/19 від 28.07.2020 року, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.11.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково, а саме стягнути за період з квітня 2021 по липень 2021 року.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. апелянт наголошує, що і без судового рішення про стягнення аліментів утримував дітей за власний рахунок, оскільки позивачка ніде не працює. Зазначає, що про існування виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів він дізнався лише у квітні 2021 року, після чого став добровільно сплачувати аліменти. Державним виконавцем порушено порядок направлення сторонам кореспонденції. Вважає, що в його діях відсутня вина, оскільки через невиконання державним виконавцем обов`язків щодо належного повідомлення він не знав про наявність на виконанні рішення суду про стягнень з нього аліментів, а тому не винен у виникненні заборгованості.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконував обов`язків по сплаті аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів про відсутність вини у виникненні заборгованості по аліментам або відсутності в нього заборгованості зі сплати аліментів перед позивачем.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_3 . Починаючи з 2016 року сторони мешкають окремо, діти проживають із матір`ю.
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.07.2020 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.11.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
На підставі зазначеного рішення 28.07.2020 року виданий виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання.
Згідно довідки старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харкова) заборгованість зі сплати аліментів, в період з листопада 2019 року по травень 2021 року складає 62884,87 грн. 
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач неналежним чином не виконує свої зобов`язання зі сплати аліментів на утримання їх синів. Вважає, що є всі підстави для стягнення на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 62884,87 грн.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.
Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.
Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення.
Як вбачається зі змісту заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 липня 2020 року ОСОБА_2 був повідомлений про дату та час слухання справи про стягнення з нього аліментів, проте не з`явився в судове засідання.
Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу № 640/17376/16-ц, який здійснений державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) станом на 31 травня 2020 року заборгованість по аліментам починаючи з 01.11.2019 року становить 62884,87 грн. (а.с.9).
З вказаного розрахунку убачається, що відповідач сплатив аліменти в квітні 2020 року у сумі 800,00 грн та у травні 2020 в сумі 931,00 грн.
Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+ (Anх1%хQn), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів;
An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Згідно наданого позивачкою розрахунку, пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Колегія суддів погоджується із наданим розрахунком, за яким загальна сума пені складає 187943,09 грн оскільки він відповідає вимогам закону.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пені в розмірі 100% заборгованості по аліментам в сумі 62884,87 грн.
Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про необізнаність щодо відкриття виконавчого провадження судова колегія сприймає критично, оскільки обов`язок батьків по утриманню дітей встановлений законом, судом при розгляді справи про стягнення аліментів вживались заходи повідомлення відповідача про слухання справи. Також з відповіді начальника відділу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) вбачається, що постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 отримав на особистому прийомі 30.11.2021 року, проте аліменти відповідач почав частково сплачувати з квітня 2021 року.
Судова колегія звертає також увагу на те, що ОСОБА_2 не оскаржував дії або бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) щодо неналежного направлення йому матеріалів виконавчого провадження.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2021року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                         О.В. Маміна
Судді:                                                                Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 02.02.2022 року.