П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
22 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 483/1617/21	
Головуючий в 1 інстанції: Шевиріна Т.Д.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача 	Кравця О.О.	
судді -	           Зуєвої Л.Є.	
судді -  за участю секретаря	Коваля М.П. Юрчак М.Р.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Очаківського  міськрайонного суду Миколаївської області   від 04 листопада 2021 року по справі № 483/1617/21 прийнятого у відкритому судовому засіданні  у складі судді Шевиріної Т.Д. за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови , -
ВСТАНОВИВ:
I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:
20 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління патрульної поліції в Миколаївській області та просив  скасувати постанову серії ДП18 №819117 від 01 вересня 2021 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.. а провадження закрити.
Рішенням Очаківського  міськрайонного суду Миколаївської області   від 04 листопада 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.
 
          II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ  УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:
Не погоджуючись з рішенням Очаківського  міськрайонного суду Миколаївської області   від 04 листопада 2021 року, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Вимоги апеляційної скарги апелянт обгрунтовує тим, що о 03.10  01.09.2021 на Позивача було незаконно складено 2 адміністративні протоколи (за ч.І ст. 122 КУпАП скасовано постановою Очаківського міськрайонного суду від 21.10.2021 рішення набуло законної сили), не на місці зупинки і не на місці зазначеному в постанові, без фіксування факту зупинки саме в 03.10  год. 01.09.2021 року.
Судом першої інстанції не звернуто на дані обставини жодної уваги ,що належних та допустимих доказів скоєння правопорушення Відповідачем суду не надано.
Суд першої інстанції вважає належним і допустимим доказом цифровий диск, з відеозаїписами, надісланий Відповідачем на його адресу.
Сторона захисту звертала увагу суду на те, що справа розглядається в рамках адміністративного провадження за правилами КАС України.
Ст. 99 КАС України встановлює певні вимоги для електронних доказів.
на відеозаписі 2021-10-13_10-59-20 дійсно зафіксовано автомобіль Позивача, його зупинка та патрульних, які з кимось спілкуються через вікно автомобіля,
Однак, даний запис не містить звуку; і неможливо зрозуміти про що патрульні спілкувалися  та із ким саме.
Тобто, з такого доказу не видно чи сидить Позивач за кермом в момент зупинки, та чи прохали його поліцейські надати посвідчення.
Зафіксоване на відеозаписі місце і час зупинки не є тотожними з іншими відеозаписами.
На інших відеозаписах, зображена інша місцевість та архітектура, що свідчить про невідповідність місця зупинки і складання постанови про адмінправопорушення.
Також, вважаючи доведеним факт непред`явлення Позивачем поліцейському посвідчення, суд першої інстанції вирішив не з`ясовувати, а якому саме з кількох поліцейських Позивач не пред`явив посвідчення і коли.
Відеозапис, на якому невідома особа вимагає надати посвідчення, датований часом після 03.00 01.09.2021.
Також, дані відеозаписи не дають можливості встановити, хто саме з поліцейських проводив збір адміністративних матеріалів та розглядав справу про адміністративне правопорушення.
Аналогічна правова позиція, як вказує апрелянт ,викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17, від 17 липня 2019 року у справі № 295/3099/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а та від 05 березня 2020 року у справі № 607/7987/17.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року було відкрите апеляційне провадження иа  справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.12.2021 року . 
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона  підлягає задоволенню з наступних підстав: 

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що 01 вересня 2021 року інспектором управління патрульної поліції в Миколаївській області позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що останній, керуючи 01 вересня 2021 року о 03 год. 10 хв. в м. Миколаєві транспортним засобом, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1А ПДР України. За вказане порушення на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Вказані обставини підтверджується змістом постанови про адміністративне правопорушення серії ДП18 №819117, копію якої долучено до матеріалів справи, а також оглянутим в судовому засіданні відеозаписом.
Так, з долучених відповідачем відеозаписів вбачається, що позивач, рухаючись в межах дії знаку «рух по смугах», перебуваючи у крайній лівій смузі, ввімкнувши покажчик правого повороту, здійснив маневр - поворот праворуч, у зв`язку із чим переслідувався екіпажем патрульної поліції та був зупинений. 
З дослідженого відеозапису також вбачається, що позивачу було показано відео фіксацію правопорушення - порушення вимог знаку 5.16 «рух по смугах» та тричі запропоновано надати посвідчення водія. Позивач відмовився від надання посвідчення, а також від отримання копії оскаржуваної постанови, але у  постанови серії ДП18 №819117 від 01 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1   КУпАП України     відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, яким  зафіксований  факт правопорушення водієм Daewoo Sens  д/н НОМЕР_1 порушення п.2.1 А ПДР.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ:

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 126   КУпАП   встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством,   тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 1 ст. 222 КУпАП , органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 Кодексу.
Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.
Частинами 4 та 5 названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне   правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для   правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 268 КУАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати     докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою     адвоката,     іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням     юридичної особи,     виступати рідною мовою і користуватися послугами     перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про     адміністративне правопорушення     розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст.276 КУпАП справа про    адміністративне правопорушення     розглядається за місцем його вчинення.
Відповідно до ст. 277 КУпАП ,справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Справи про адміністративні правопорушення, передбачені     статтею 422, частиною першою     статті 44,     статтями 441,     1061,     1062,     162, 17210     - 17220,     173,     1731,     1732,     178,185, частиною першою     статті 1853,     статтями 1857,     18510,     18822,     203     -     2061, розглядаються протягом доби,     статтями 146,     160,     1851,     2127     -     21220     - у триденний строк,     статтями 461,     51,     1669,     176     і     18834     - у п`ятиденний строк,     статтями 101     -     103 цього Кодексу     - у семиденний строк.
Законами України може бути передбачено й інші строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 279 КУпАП  розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується     протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються     докази     і вирішуються клопотання.
Відповідно до     ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення мають враховуватися характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Згідно ст.393 КУпАП , орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 
3) скасовує постанову і закриває справу; 
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. 
Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи). 
Згідно п.1,2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справУкраїни від 07.11.2015    № 1395 ,зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада  2015 р. за № 1408/27853  ( надалі - Інструкція № 1395), яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені   статтями 80   і   81   (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою   статті 121,   статтями 121-1,   121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою   статті 122, частиною першою   статті 123,   статтею 124-1,   статтями 125,   126, частинами першою, другою і третьою   статті 127,   статтями 128,   129,   статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою   статті 133-1, частинами першою, другою і третьою   статті 140, частинами шостою, сьомою   статті 152-1   КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст.33 Закону України "Про дорожній рух" технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку.
Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.
Відповідно до ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію"  для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до  п. 2.1А ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно із п. 2.4   ПДР   України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1   ПДР   України.
Відповідно до   статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).
Пунктом 1.9 ПДР  встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п. 10 Інструкції № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1  ст.6 Конвенції  , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та  п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року  ).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

(1)          Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у     статті 2 КАС України     (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією      та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 1 статті 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 121 КУпАП, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції.
Отже, належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема, положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 121 КУпАП.
Аналогічний правовій позиції Верховного Суду, викладений у постановах від 26.12.2019 у справі № 724/716/16 та від 17.06.2020 у справі № 127/6881/17.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апеляційний суд звертає увагу, що як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформацію про фіксацію правопорушення та щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис. 
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу, що  приписами ч.3 ст. 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Як вбачається з матеріалів справи,  у  постанови серії ДП18 №819117 від 01 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1   КУпАП України     відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, яким  зафіксований  факт правопорушення водієм Daewoo Sens  д/н НОМЕР_1 порушення п.2.1 А ПДР.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, зокрема статті 74 КАС України,  не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення та не береться судом до уваги як доказ, одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного суду від  11 грудня 2019 року по справі №761/41786/16-а.
Відповідно до приписів    ст.72 КАС України     доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини , на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апеляційний суд вважає, що відповідачем недоведено законність та обґрунтованість винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення серії ДП18 №819117 від 01 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.126ч.1   КУпАП України та  законність дій щодо її складення. 
Відповідачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та   достатніх   доказів щодо скоєння правопорушення, а позивачем під час розгляду справи судом 1-ої інстанції не визнавався факт скоєння правопорушення, тому протилежний висновок суду 1-ої інстанції є необгрунтованим.
Таким чином, враховуючи принцип верховенства права, презумпцію правомірності дій фізичної особи, правову позицію Верховного Суду, практику ЄСПЛ, апеляційний суд  доходить до висновку  щодо  наявності підстав для задоволення адміністративного позову та скасування  постанови  серії ДП18 №819117 від 01 вересня 2021 року про застосування до позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення  за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та  закриття провадження та вважає помилковим протилежний висновок суду 1-ої інстанції .

(2)          Висновки апеляційного суду:
Суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що  порушення  норм матеріального та процесуального права, що призвели до    неправильного вирішення справи, та про   наявність   підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування   рішення   суду 1-ої інстанції.
Апеляційний суд  доходить до висновку про наявність підстав  в порядку ст.139 КАС України для розподілу судових витрат та стягнення  на користь позивача  понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу позову у сумі 454,00 грн. та подачу апеляційної скарги у розмірі суми 681,00 грн.   за рахунок бюджетних асигнувань з управління патрульної поліції в Миколаївській області 
Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених     статями 273-277,   282-286     цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст. 3, 6, 7,139,229,242, 271,272, 286,302,308, 309, 310,315, 316, 321,322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу - ОСОБА_1 задовольнити , рішення   Очаківського  міськрайонного суду Миколаївської області   від 04 листопада 2021 року - скасувати:
Ухвалити по справі нове рішення:
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову  у справі про адміністративні правопорушення серії ДП18 №819117 від 01 вересня 2021 року   про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення   ч. 1 ст. 126 КУпАП  - скасувати , провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності - закрити.
«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції в Миколаївській області (вулиця Новозаводська, 1Б, Миколаїв, Миколаївська область, 54056) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати у сумі 1135,00 грн.»
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення складене та підписане 26.01.2022 року

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.    Зуєва Л.Є.