ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року	Львів	Справа № 500/5447/21 пров. № А/857/22247/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Гудима Л. Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року (прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Тернополі суддею Підлісною І.М.) в справі 500/5447/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинення певних дій,

                                                     В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (далі також - ГУ ПФУ у Тернопільській області), в якому просив:
-          визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років в розмірі 85 % грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії з 01 квітня 2019 року;
-          зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії позивачу відповідно до Закону України "Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІІ, починаючи з 01 квітня 2019 року та здійснити нарахування і виплату недоотриманої суми з 01.04.2019, з урахуванням раніше виплачених сум у розмірі 85 % від грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру пенсії.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що є пенсіонером Служби безпеки України, отримує пенсію, яка призначена йому відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та забезпечення деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).  При перерахунку його пенсії з 01.04.2019 згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 № 103 (далі - Постанова № 103) відповідачем обмежено розмір підвищення його пенсії, виходячи з 85 % від суми підвищення, а також, зважаючи на норму статті 43 Закону № 2262-ХІІ, обмежено пенсію її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. На заяву про перерахунок пенсії він отримав листа відповідача від 20.08.2021, яким його повідомлено про обґрунтованість застосування обмеження пенсії максимальним розміром та виплати пенсії у 2019 році в розмірі 85 % суми підвищення пенсії.

Не погоджуючись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Тернопільській області, яке вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, без повного та всебічного з`ясуванням обставин справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував той факт, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, тому пенсія позивача після перерахунку не перевищуватиме 18 540,00 грн. За таких обставин ГУ ПФУ у Тернопільській області зазначає про відсутність підстав для виплати пенсії позивачу без обмеження максимального розміру пенсії, оскільки таке обмеження встановлено на законодавчому рівні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що не погоджується з її доводами та вимогами, оскільки вони є необгрунтованими. Просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ГУ ПФУ у Тернопільській області скористалось процесуальним правом на подання відповіді на відзив, в якій зазначає про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду у даній справі.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років, яка йому призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ з 28.10.2014.
На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 р. у справі № 500/2485/21 ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснено перерахунок пенсії позивачу в розмірі 85 % сум грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019. Відповідно до розрахунку пенсії за пенсійною справою позивача її розмір, починаючи з квітня 2019 року, обмежено з урахуванням максимального розміру пенсії. Після вказаного перерахунку пенсія позивача (з надбавками) та з урахуванням обмеження пенсії максимальним розміром з 01.07.2021 склала 18 540,00 грн.

Не погоджуючись із такою виплатою пенсії, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.

За результатом розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ у Тернопільській області листом від 20.08.2021 № 4889-5038/С-02/8-1900/21 повідомило, що у Головного управління відсутні законні підстави та відповідні повноваження для проведення перерахунку пенсії позивачу.

Позивач, вважаючи вищенаведену відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності фактичних та правових підстав для перерахунку пенсії позивачу на підставі поданої довідки, без обмеження її граничного розміру.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі. 
Стаття 10 Закону № 2262-XII передбачає, що призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини 3 статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
При цьому, у вказаному рішенні Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Згідно з пунктами 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп/2000 у справі про порядок виконання рішень Конституційного Суду України обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів. Це виключає можливість органу державної влади, у тому числі парламенту, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб відтворювати положення правових актів, визнаних Конституційним Судом України неконституційними, крім випадків, коли положення Конституції України, через невідповідність яким певний акт (його окремі положення) було визнано неконституційним, у подальшому змінені в порядку, передбаченому розділом XIII Основного Закону України.
Конституційний Суд України в пункті 7 рішення № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року вже висловив правову позицію, згідно з якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічної редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй".

З огляду на те, що приписи частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII визнані Конституційним Судом України неконституційними, вони втратило чинність з дня ухвалення такого рішення, а саме з 20.12.2016, тому внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 до частини сьомої зазначеної статті зміни є нереалізованими, оскільки частина сьома статті 43, після рішення Конституційного Суду України, у Законі № 2262-XII відсутня. Крім цього, вказані зміни, по своїй суті є повторним запровадженням правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, а тому ці зміни, не створюють підстав для обмеження пенсії максимальним розміром.

Апеляційний суд також наголошує на тому, що пенсія позивачу призначена у 1997 році, тобто до запровадження обмеження пенсії максимальним розміром при її призначенні, водночас, згідно з нормами Конституції України, нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.  
Ця обставина є додатковою підставою для визнання дій відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром протиправними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач протиправно обмежив розмір пенсії позивача, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов необхідно задовольнити та зобов`язати відповідача здійснити з 01.04.2019 виплату пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

Щодо доводів ГУ ПФУ у Тернопільській області стосовно пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Закон України "Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІІ не встановлює спеціального строку звернення до суду за захистом порушеного права на отримання пенсійних виплат, тому застосуванню підлягає шестимісячний строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 

Суд підкреслює, що предмет розгляду у даній справі становить відмова позивачу у перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років в розмірі 85 % грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії з 01 квітня 2019 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 у справі №500/2485/21 ГУ ПФУ у Тернопільській області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу в розмірі 85 % сум грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019. 

На заяву від 11.08.2021 про перерахунок та виплату пенсії, позивач отримав листа ГУ ПФУ у Тернопільській області № 4889-5038/С-02/8-1900/21 від 20.08.2021, яким його повідомлено про застосування обмеження пенсії максимальним розміром.
Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що відмову, оформлену вищезазначеним листом, у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії з 01.04.2019 без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, ОСОБА_1 оскаржив шляхом звернення 30.08.2021 до суду з позовною заявою.

Відтак суд вважає, що доводи ГУ ПФУ у Тернопільській області, зазначені у відповіді на відзив, є безпідставними, оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом в межах строку, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року в адміністративній справі № 500/5447/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Л. Я. Гудим