П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 947/17655/21	
Головуючий в 1 інстанції: Петренко В.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 1 листопада 2021 року (суддя Петренко В.С., м. Одеса, повний текст рішення складений 01.11.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-
В С Т А Н О В И В:

14 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до УПП в Одеській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №616979 від 03.06.2021 року за порушення частини першої статті 126 КУпАП.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 1 листопада 2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, з неправильним дослідженням доказів, ігноруванням прямих мотивів та фактів, на які посилався позивач, з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення по справі, невідповідністю висновків обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Насамперед апелянт звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що оспорювана постанова складена на іншу особу, бо, на його переконання, прізвище " ОСОБА_2 " не є тотожним прізвищу " ОСОБА_3 ", що є підставою для скасування такої постанови як протиправної, оскільки зазначене порушення неможливо виправити.
На думку апелянта, про протиправність оспорюваної постанови також свідчить тої факт, що під час її прийняття був порушений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення в частині розгляду справи не в місці скоєння правопорушення без присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Також апелянт вважає, що оспорювана постанова не відповідає додатку №8 за наказом МВС № 1376 від 06.11.2015 року "Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції" та наказу МВС №650 від 27.07.2012 року "Про затвердження Інструкції з оформлення документів у системі МВС України".
Крім того апелянт вважає, що його було протиправно обмежено в праві на належний захист при складанні постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 3 червня 2021 року інспектором роти №2 роти №8 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Мельничук О.І. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №616979, згідної якої 03.06.2021 року о 00 годин 28 хвилин ОСОБА_1 м. Одесі по вул. Марсельська, 44, керував транспортним засобом Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 , та, при цьому, не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги пункту 2.1 Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції визнав позовні вимоги необґрунтованими, а вину позивача у вчиненні інкримінованого йому порушення доведеною.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами статті 246 КУпАП встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.
За приписами частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується апелянтом, згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме відеозапису відеореєстратора встановленому в службовому автомобілі поліції вбачається, 3 червня 2021 року о 00 год. 28 хв. ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Ford Focus, номерний знак НОМЕР_2 , за адресою: м. Одеса, вул. Марсельська, 44, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом, чим порушив пункту 9.2 "б" ПДР.
Крім того, ОСОБА_1 не мав реєстраційного документу на зазначений транспортний засіб, що також зафіксовано на портативний відео реєстратор поліцейського.
Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулює та визначає Закон України "Про дорожній рух".
Відповідно до статті 14 цього Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).
Пунктом 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно пункту 10.4 ПДР перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам.
Згідно пункту 9.2 "б" ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру) (п. 9.4 ПДР).
Відповідно до вимог пункту 2.1 "б" ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною другою статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як встановлено частиною першою статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно до частини другої статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Враховуючи встановлені обставини справи даної справи, що не спростовується апелянтом, колегія суддів вважає, що порушення останнім вимог пункту 9.2 "б" та пункту 2.1 "б" ПДР є доведеними.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 7 листопада 2015 року за №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У такому випадку, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) на місці вчинення правопорушення виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.
Колегією суддів була досліджена оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №616979 від 03.06.2021 року, та її невідповідність вимогам чинного законодавства не встановлено.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №616979 від 03.06.2021 року
Доводи апелянта про те, що зазначена постанова підлягає скасуванню, оскільки прийнята відносно іншої особи, а не позивача, є незрозумілими, оскільки зазначені обставини позбавляють права ОСОБА_1 на її оскарження, адже вона не порушує його прав та не створює для нього будь-яких обов`язків.
Між тим, варто зауважити, що описка у прізвищі порушника не може бути належною підставою для скасування постанови.
Твердження апелянта про те, що інспектором патрульної поліції розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, спростовується відеозаписом з камери поліцейського.
Колегія суддів критично ставиться до доводів позивача про порушення його права на отримання правничої допомоги, оскільки матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів того, що ним було заявлено клопотання щодо правової допомоги адвоката, та що в такому доступі було відмовлено.
Резюмуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог чи давали підстави вважати інакше. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.
У контексті оцінки інших доводів апеляційної скарги колегія суддів також звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення на рішення Київського районного суду м. Одеси від 1 листопада 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов