Справа № 447/1858/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П. 
Провадження № 33/811/1470/21                 Доповідач: Урдюк Т.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його представника – адвоката Онацька В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Ратича Тараса Михайловича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Згідно з постановою судді, 3 червня 2021 року о 20:05 год. у с. Берездівці по вул. Шевченка Стрийського району Львівської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «OPEL OMEGA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах із порожнини рота, різка зміна покриву обличчя, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «DRAGER Alcotest №6810» та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвокат Ратич Т.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року та провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат Ратич Т.М. покликається на те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки у розумінні п.1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. ОСОБА_1 у вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення час та місці транспортним засобом не керував, а тому не може нести відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також зазначає, що на представленому працівниками поліції відеозаписі відсутня інформація про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем; ідентифікувати особу, зображену на відео, а також дії вказаної особи неможливо. 
Окрім того, звертає увагу на те, що неможливо встановити джерело походження зазначеного вище відеозапису, спосіб його отримання, повноту і автентичність. Оскільки оригінал запису не надано, у суду відсутня можливість встановити технологічні властивості запису, а тому даний відеозапис не може бути використаний як належний доказ.
Вказує на те, що поліцейськими порушено передбачену чинним законодавством процедуру направлення водіїв транспортних засобі для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, адже у випадку відмови особи від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловлення незгоди з його результатами, особа направляється поліцейським до відповідного закладу охорони здоров`я.
ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, додатково зазначивши, що керував транспортним засобом, однак відмовлявся дихати у «Драгер», просив патрульних поїхати на експертизу. У медичному закладі йому також запропонували пройти огляд за допомогою «Драгера», однак такому він не довіряє.
Адвокат Онацько В.В. у судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.
Заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та його адвоката Онацька В.В. на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 3 червня 2021 року серії ОБ №029355 (а.с. 1), 3 червня 2021 року о 20:05 год. у с. Берездівці по вул. Шевченка Стрийського району Львівської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «OPEL OMEGA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах із порожнини рота, різка зміна покриву обличчя, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «DRAGER Alcotest №6810» та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. 
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи відеозаписом з камер спостереження патрульних, на яких зафіксовано, як ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак, після приїзду у Новороздільську центральну лікарню, пройти освідування відмовився у присутності двох свідків.
Будь-яких підстав для обмови свідками й працівниками поліції ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено, останній не оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції та на неправомірні дії таких до правоохоронних органів не звертався.
Так, відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому покликання апелянта на те, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом марки «OPEL OMEGA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються як матеріалами справи, так і поясненнями самого ОСОБА_1 , який в ході апеляційного розгляду зазначив, що за кермом був саме він.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки з акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4) вбачається, що у водія ОСОБА_1 наявні наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах з ротової порожнини, різка зміна покриву обличчя, порушення мови. При цьому ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння відмовився. 
Наведене підтверджується також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також відеозаписом з камер спостереження патрульних, відповідно до яких, як уже зазначалося, ОСОБА_1 , будучи доставленим до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, пройти такий огляд відмовився.
Наявний у матеріалах справи висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 3 червня 2021 року щодо ОСОБА_1 апеляційним судом до уваги не береться, оскільки наявними матеріалами справи, зокрема актом огляду на стан сп`яніння, зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому відповідно до вимог п. 16 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735 висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис містить лише фрагменти події, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Покликання апелянта на те, що представлений працівниками поліції відеозапис є неналежним доказом не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.
Крім того, порядок застосування поліцейськими відеореєстраторів передбачений Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026, з якої слідує, що відеореєстратор – це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації; портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції; під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського; після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор або карта пам`яті передається відповідальній особі.
Тобто застосування портативних відеореєстраторів є не правом, а обов`язком поліцейських, що здійснюють свої повноваження, а тому здійснення такого запису під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 проведений відповідно до вимог закону. З огляду на наведене, в апеляційного суду відсутні підстави визнавати даний доказ недопустимим.
Відсутність відомостей про те, чи ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом не спростовують правильності висновків судді суду першої інстанції та не впливає на обсяг винуватості останнього.
Той факт, що, як про це заявив у судовому засіданні ОСОБА_1 , він не довіряє приладу «Драгер», а тому відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд оцінює критично, оскільки п. 3 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 передбачено проведення поліцейськими огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Таким чином використання працівниками поліції приладів «Драгер» відповідає вимогам закону.
Що стосується проходження огляду у медичному закладі, то такий згідно вимог п. 3 розділу ІІІ зазначеної Інструкції проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту). При цьому спосіб проходження огляду на стан сп`яніння обирає лікар, який проводить огляд, з наступними винятками: 1) обов`язковим є проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини; 2) якщо водій – учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові.
Тобто водій, доставлений для проходження огляду на визначення стану сп`яніння, повинен пройти такий огляд у спосіб, визначений лікарем, а не відповідно до своїх власних бажань. Оскільки у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, такий не перебував у несвідомому стані чи з тяжкими травмами (відомості про протилежне в апеляційного суду відсутні), а тому будь-яких порушень прав ОСОБА_1 , як особи, доставленої для проходження огляду на стан сп`яніння до медичного закладу, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Апеляційним судом не беруться до уваги надані ОСОБА_1 диски з розміщеними на них відеозаписами, оскільки такі не спростовують вини останнього у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу його адвоката Ратича Тараса Михайловича - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк