Справа № 161/13858/21 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/95/22  Категорія: 70 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
25 січня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,
секретар судового засідання - Ганжа М.І., 
з участю позивачки - ОСОБА_1 ,
представника позивачки - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 , поданою від його імені представником ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2021 року,

                                             В С Т А Н О В И В :
03 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2020 року.
У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_5 , яка проживає разом із нею.
Відповідач надає допомогу на утримання дочки на власний розсуд, не регулярно і в недостатньому для її утримання розмірі.
Відповідач має постійний дохід, оскільки працевлаштований за межами України, інших осіб на утриманні не має.
Ураховуючи наведене, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дочку у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 908,00 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 від імені відповідача ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 від імені позивачки ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Позивачка та її представник апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та являються батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.7).
Дитина проживає разом із матір`ю. 
Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Судом встановлена відсутність згоди між сторонами стосовно утримання дочки, у зв`язку із чим суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів.
Покликання апелянта на ту обставину, що він добровільно надає допомогу на утримання дитини - не впливає на правильність ухваленого рішення, оскільки надання одним з батьків матеріальної допомоги дитині, за умови відсутності згоди між батьками про порядок та суму утримання, не позбавляє можливості одного з них звернутися із відповідним позовом про вирішення вказаного питання у судовому порядку.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 183 СК України урегульовано право визначення судом частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину.
Відповідач не заперечив, що являється працездатною особою і не має на утриманні інших осіб.
Заперечуючи позов, відповідач жодного належного, достовірного та допустимого доказу про розмір своїх доходів, чи взагалі про їх відсутність, або ж про непрацевлаштованість (трудову книжку, дані центру зайнятості, тощо) не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, чим не спростував можливості сплачувати аліменти на дочку у визначеному судом розмірі.
Посилання відповідача на процесуальне порушення суду щодо приєднання наданих позивачем доказів уже після призначення справи до розгляду - відхиляються апеляційним судом, оскільки не впливають на правильність ухваленого судом рішення та визначеного розміру аліментів.
Законом визначено лише мінімально гарантований чи мінімально рекомендований розмір аліментів, але відсутня заборона на їх сплату у розмірі більшому, ніж мінімально гарантовано чи мінімально рекомендовано.
Доводи апеляційної скарги щодо понесення додаткових витрат на дитину відхиляються апеляційним судом, оскільки не стосуються предмета даного спору про стягнення аліментів.
Виходячи з наведеного, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано задовольнив позов.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , подану від його імені представником ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий - суддя  

Судді