ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

09 лютого 2022 року      
м. Харків

Справа № 646/7732/19      
Провадження № 22-ц/818/1086/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач:  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, за апеляційною скаргою скаргу ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 липня 2021 року, ухвалене суддею Тесліковою І.І., -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків.

В обгрунтування позову зазначає, що 14 травня 2019 року ОСОБА_3 керуючи автомобілем SUZUKI державний номерний знак НОМЕР_1 на вул. Богдана Хмельницького у місті Харків порушила Правила дорожнього руху через що відбулося ДТП, внаслідок якого пошкоджено автомобіль марки TOYOTA CAMRY державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , у зв`язку з чим завдано матеріальні збитки його власнику ОСОБА_1 . Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №6-1/11ЕД-19 від 25 червня 2019 року Харківського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA CAMRY державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті ДТП, яке сталося 14 травня 2019 року становить 389 786,23грн. Оскільки відповідальність власника автомобіля SUZUKI державний номерний знак НОМЕР_1 в силу Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована на 100 000 грн., у зв`язку з чим з 389 786 гривень 23 копійки матеріальних збитків, 100 000 грн. повинні бути виплачені страховою компанією, 289 786 гривень 23 копійки повинні бути стягнуті з ОСОБА_3 .

Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальні збитки у розмірі 289 786,23грн. 

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 липня 2021 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 289 786,23грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 898грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем було надано до суду в якості доказів на підтвердження розміру матеріальних збитків висновки експертних автотехнічних досліджень від 18 червня 2019 року та від 25 червня 2019 року, відповідно до яких експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та зазначений висновок не підготовлений для подання до суду.
Також зазначає, що нею в суді першої інстанції заявлялося клопотання про призначення у справі відповідної експертизи для спростування доводів позивача. Разом з тим, така експертиза проведена не була у зв`язку із відсутністю транспортного засобу (а не у зв`язку із її несплатою, як зазначено судом першої інстанції).

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із доведеності та обгрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 14 травня 2019 року о 12 годині 20 хвилин в м.Харкові в районі перехрестя вул.Б.Хмельницького та пров. Павленківський, сталася дорожня транспортна пригода за участі транспортного засобу марки SUZUKI державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . 

З приводу порушення водієм ОСОБА_3 п.10.2 Правил дорожнього руху старшим інспектором з ОД ВРОМ ОТП УПП в Харківській області ДПП Аббасовим Р.Б. було складено про адміністративне правопорушення серії ОП № 157657 від 18 червня 2019 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності передбаченої ст.124 КУпАП.

06 вересня 2019 року по факту зіткнення автомобіля марки SUZUKI державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , яке мало місце 14 травня 2019 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019220060002236 внесені відомості за ч. 1 ст. 286 КК України.

В межах досудового розслідування ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2019 року за клопотанням старшого слідчого Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області Нєжнової М.П. про залучення експерта в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019220060002236 від 06 вересня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.286 КК України надано доручення експертній установі та залучено експерта Харківського НДЕКЦ МВС України для проведення судово-автотехнічної експертизи.

Згідно висновку експерта №7/967СЕ-19 від 18.10.2019 року: 
- за умов, що вказані в дослідницькій частині висновку, в дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля Тойота ОСОБА_4 повинна була діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
- за умов, що вказані в дослідницькій частині висновку, в дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля Сузукі ОСОБА_3 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.2. Правил дорожнього руху України
- за умов, що вказані в дослідницькій частині висновку, в дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля Тойота ОСОБА_4 не мала технічної можливості уникнути ДТП шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху України.
- за умов, що вказані в дослідницькій частині висновку, в дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля Сузукі ОСОБА_3 мала технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху України.
- за умов, що вказані в дослідницькій частині висновку, в діях водія автомобіля Тойота ОСОБА_4 не мається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились би у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
- за умов, що вказані в дослідницькій частині висновку, в діях водія автомобіля Сузукі ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.2. Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП.

Згідно висновку експертного дослідження 37/9ЕД-19 від 18 червня 2019 року на підставі заяви від гр. ОСОБА_4 , про проведення автотехнічного експертного дослідження за фактом ДТП від 14.05.2019 надано наступні висновки:
-у даній дорожній обстановці водій автомобіля Toyota Camry ОСОБА_4 повинна була діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля Suzuki ОСОБА_3 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху України.
- у даній дорожній обстановці водій автомобіля Toyota Camry ОСОБА_4 не мала технічної можливості запобігти зіткненню виконанням вимог ПДР України. Водій автомобілю Suzuki ОСОБА_3 мала технічну можливість запобігти зіткненню виконанням вимог п. 10.2 ПДР України
- у діях водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_4 немає невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які перебували б, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП.
- у діях водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_4 немає невідповідностей вимогам ПДР України, які перебували б, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП. У діях водія автомобілю Suzuki ОСОБА_3 є невідповідності вимогам п. 10.2 ПДР України, які перебували, з технічної точи зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП.

Постановою старшого слідчого Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області Нєжнової М.П. від 31 жовтня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019220060002236 від 06 вересня 2019 року закрито у зв`язку відсутністю складу злочину.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що 14 травня 2019 року на вул. Б.Хмельницького в м. Харкові відбулося зіткнення автомобілю Suzuki, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_3 та автомобілю Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_4 внаслідок чого ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження. Згідно висновку авто технічної експертизи №7/967СЕ-19 від 18 жовтня 2019 року водій Suzuki, державний номерний знак НОМЕР_1 – ОСОБА_3 мала технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.10.2 Правил дорожнього руху України. В діях водія Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_4 не мається невідповідностей вимогам ПДР України, які з технічної точки зору, знаходились б у причинному зв`язку з дорожньо- транспортною пригодою. Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що видимих тілесних ушкоджень внаслідок вищевказаного ДТП вона не отримала. Враховуючи те, що ОСОБА_4 тілесних ушкоджень внаслідок ДТП не спричинено тому склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України відсутній.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення 646/4414/19 в межах розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 374605, судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Харківського апеляційного суду від 26.06.2020 року постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.01.2020 залишено без змін. 

Із змісту вказаної постанови вбачається, що ДТП, яка мала місце 14 травня 2019 року, сталася внаслідок невиконання водієм ОСОБА_3 вимог пункту 10.2 ПДР України, згідно з яким виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає. 
Наявність в діях водія ОСОБА_3 порушення пункту10.2 ПДР України, наслідком якого стало пошкодження транспортних засобів, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, постановою від про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12019220060002236 від 06 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, висновком експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №7/967СЕ-19 від 18 жовтня 2019 року, письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , наданими на місці ДТП 14 травня 2019 року, фотознімками з місця події.

Згідно ч.ч.4, 5, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Абзацом четвертим вищевказаного пункту постанови роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (редакція Закону 2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Надаючи оцінку обставинам ДТП колегія суддів вважає, що остання сталася внаслідок порушення водієм транспортного засобу марки Suzuki, державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_3 , а саме пункту 10.2 ПДР України, згідно з яким виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.
ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Suzuki, д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території, не надала дорогу автомобілю Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , яка рухалась по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення між автомобілями, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальної шкоди. 

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ДТП сталося з вини ОСОБА_3 .

Посилання відповідача на те, що висновок експертного автотехнічного дослідження від 18 червня 2019 року та висновок автотоварознавчого дослідження від 25 червня 2019 року є неналежними та недопустимими доказами, оскільки під час проведення останніх експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та зазначені висновки не підготовлені для подання до суд – колегією суддів не приймаються.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Оскільки під час проведення вказаних вище досліджень експерти не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, тому останні приймаються апеляційним судом в якості письмового доказу.

Під час ДТП автомобіль марки TOYOTA CAMRY державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , отримав значні механічні ушкодження.

Згідно висновку експертного дослідження № 6-1/11ЕД-19 від 25 червня 2019 року, яке виконане за заявою ОСОБА_4 на проведення автотоварознавчого дослідження з метою визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Toyota Camry, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 травня 2019 року становить 389 786,23грн.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Разом з тим, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначає позивач цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована з лімітом відповідальності 100 000грн. на одного потерпілого.

Відповідачем не оспорюється факт ДТП, та наявність на момент ДТП діючого страхового полісу із вказаним вище.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача, перевищує ліміт відповідальності, то із ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (389 786,23грн.)та лімітом страхового відшкодування (100 000грн.).

За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, висновком експерта, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Надані позивачем висновки експертного автотехнічного дослідження від 18 червня 2019 року та висновок автотоварознавчого дослідження від 25 червня 2019 року відповідають вказаним вимогам закону. Будь-яких належних та допустимих доказів на його спростування відповідачем не надано.

Більш того, як вбачається із висновку експертного автотехнічного дослідження від 25 червня 2019 року, яким було визначено вартість матеріального збитку, технічний огляд КТЗ проводився 18 червня 2019 року за участю представника власника КТЗ – Романченко О., за адресою: м. Харків, Шевченко, 334, на території Тойота Центр Харків «АВТОАРТ». Зацікавлена особа ОСОБА_3 була заздалегідь офіційно повідомлена замовним листом (відправлення 14 червня 2019 року) про дату, час та місце проведення огляду, контактний телефон замовника, але на місце вона, або її представник не прибули.

Колегією суддів також не беруться до уваги доводи відповідача про те, що ним заявлялося у в суді першої інстанції клопотання про призначення у справі відповідної експертизи, однак остання проведена не була, не у зв`язку з не сплатою, а у зв`язку із відсутністю транспортного засобу (його продажу позивачем).

Матеріали справи свідчать, що за клопотання представника відповідача ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року у справі призначалася судова авто-товарознавча експертиза.

На виконання вказаної ували суду 04 січня 2021 року від ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів (вихідних даних) необхідних для виконання висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи №21159, складене 28 грудня 2020 року, із змісту якого вбачається, що автомобіль марки TOYOTA CAMRY державний номерний знак НОМЕР_2 відремонтовано та реалізовано. З урахуванням цих обставин для проведення даний експертизи експерт просив:
вказати вихідні дані (аркуші матеріалів справи) для проведення судової експертизи; у разі посилання суду на аркуші справи, надати оригінали вищевказаних документів в повному обсязі з повним переліком усіх додатків до них (акт огляду, кольорові фототаблиці пошкоджень КТЗ або фотознімки пошкоджень КЗ на електронному носії;
надати копії рахунку на оплату №4050 від 06 червня 2019 року;
надати копію фіскального чеку №32933.

Згідно супровідного листа відповідачу вказане клопотання разом із додатками направлялося експертною установою.

У зв`язку із неповним виконанням вимог вказаного вище клопотання 15 березня 2021 року до суду знову надійшло від експертної установи клопотання про надання додаткових матеріалів (вихідних даних) необхідних для виконання висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи №21159, складене 09 березня 2021 року, з якого вбачається, що на попереднє клопотання експерта було надано лише копію рахунку на оплату №4050 від 06 червня 2019 року, копію фіскального чеку №32933, а також відеозапис пошкодженого автомобіля TOYOTA CAMRY державний номерний знак НОМЕР_2 з місця ДТП.
З урахуванням цих обставин експерт просив надати кольорові фотознімки автомобіля TOYOTA CAMRY державний номерний знак НОМЕР_2 або фотознімки пошкоджень на електронному номсії, оскільки пошкодження автомобіля, що зазначені у висновку експертного дослідження №6-1/11ЕД-19 від 25 червня 2019 року (арк.15) та в Додатку №1 до висновку (арк.17-22), а також відеозапис з місця ДТП не дають можливості ідентифікувати в повному обсязі зовнішні та внутрішні пошкодження та встановити площе і характер пошкоджень окремих складових, що виникли в результаті ДТП від 14 травня 2019 року.

Згідно листа ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» від 23 квітня 2021 року №21159/3384, експертизу №21159/3384 знято з розгляду з підстав не сплати вартості судової експертизи.

Із повторним клопотання про призначенні у справі відповідної експертизи відповідач не звертався, в суді апеляційної інстанції також таке клопотання не заявлялося.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є обґрунтованим.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 липня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2022 року.

Головуючий –                                                                                                              Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                                      О.В. Маміна

                                                                                                                               О.Ю. Тичкова