Справа № 130/2911/21
Провадження № 22-ц/801/249/2022
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року	Справа № 130/2911/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                 Ковальчука О. В.,
суддів :                  Шемети Т. М., Якименко М. М., 
за участі секретаря         Кобенди Ю. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України,  Жмеринського прокурора Омельчук Аліни Володимирівни,  слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Майченка Анатолія Миколайовича про відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 02 грудня 2021 року у м. Жмеринка суддею цього суду Заярним А. М., зі складанням його повного тексту 07 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

 
В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України,  Жмеринського прокурора Омельчук Аліни Володимирівни,  слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Майченка Анатолія Миколайовича про відшкодування шкоди в розмірі 100 000, 00 грн (а. с. 1-6), мотивуючи його тим, що протягом двох років  досудового розслідування кримінального провадження № 42018021130000023 судом були скасовані постанови слідчого про закриття цього кримінального провадження з вимогами вчинити певні дії, проте, замість виконання ухвали суду, слідчий закрив кримінальне провадження по закінченню строків слідства, чим спричинив позивачу моральну шкоду.
В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з другим позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України,  Жмеринського прокурора Омельчук Аліни Володимирівни,  слідчого СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Майченка Анатолія Миколайовича про відшкодування  шкоди в розмірі 500 000, 00 грн (а. с. 11-21), мотивуючи його тим, що за період проведення досудового розслідування кримінального провадження № 42017021130000020 судом було скасовано чотири постанови слідчого про закриття кримінального провадження, що свідчить про незаконність дій слідчого та прокурора, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 листопада 2021 року об`єднано в одне провадження справи за вказаними позовами.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року у задоволені позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, пославшись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення.
Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги заявлені вимоги про зазначення в мотивувальній частині судового рішення апеляційного суду дій, які необхідно здійснити позивачу у перелічених ним випадках та вимога про постановлення окремої ухвали щодо судді першої інстанції.
Правом на подання відзиву відповідачі не скористались.
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у цій справі по суті заявлених вимог є стягнення моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю відповідачів при виконанні ними своїх службових обов`язків.
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2019 року скасовано постанову слідчого від 13 вересня 2019 року про закриття кримінального провадження № 42018021130000023 (а. с. 3-6).
Ухвалами Барського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року, від 13 лютого 2019 року та від 06 вересня 2019 року скасовано постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 42017021130000020 (а. с. 16-19).
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги  на бездіяльність прокурора (а. с. 20-21).
За приписами ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2021 року в справі № 638/11289/18 вказано, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу)».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 344/5487/17 зазначено, що «саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року по справі № 638/17962/15 зазначено, що: «за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою».
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц зроблено висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). 
За таких обставин, оскільки належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Жмеринський прокурор Омельчук А. В. та слідчий СВ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Майченко А. М. не є належними відповідачами у цій справі по суті заявлених позовних вимог.
Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 712/11296/19.
Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.
Вимоги апеляційної скарги щодо зазначення в мотивувальній частині судового рішення апеляційного суду дій, які необхідно здійснити позивачу у перелічених ним випадках, апеляційним судом не розглядаються як такі, що не відповідають загальним засадам цивільного процесуального законодавства.
Крім того, апеляційний суд вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги щодо постановлення окремої ухвали, оскільки за приписами ч. 10 ст. 262 ЦПК України постановлення окремої ухвали є правом суду у разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, чого під час апеляційного розгляду цієї справи не встановлено.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                           О. В. Ковальчук

Судді :                                          Т. М. Шемета

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 08 лютого 2022 року.