Дата документу 02.02.2022 Справа № 317/236/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №317/236/21        Головуючий у 1 інстанції: Ачкасов О.М.
Провадження № 22-ц/807/211/22        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» лютого 2022 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Маловічко С.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року АТ «Банк Форвард» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», і ОСОБА_1 був укладений Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1.
23 червня 2012 року відповідач підписала Заяву №97963247, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. 01 жовтня 2012 року ПАТ «Банк Русский Стандарт» акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві відповідача, в результаті чого між банком та відповідачем було укладено Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 , а також відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 та випущено на ім`я клієнта платіжну картку.
Підписанням вказаної заяви клієнт підтвердив, що розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною Договору про картку є умови по карткам (діючі тарифи по карткам, а також діючі Тарифи та Умови по карткам, розміщені на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет, з якими клієнт може у будь-який час ознайомитись.
Відповідно до п. 8.16 Умов по карткам що Банк має право на власний розсуд визначити момент витребування кредиту та у будь-який момент часу вимагати від клієнта погашення заборгованості в повному обсязі шляхом формування й направлення клієнту «Заключного Розрахунку-виписки» - документу, що містить вимогу Банку про повне погашення клієнтом всієї заборгованості за Договором про картку п. 1.2 Умов по карткам.
28 січня 2018 року та 15 грудня 2020 року АТ «Банк Форвард» направило відповідачу Заключний Рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за договором про картку в сумі 97809,53 грн.
Проте, в порушення цих умов Договору про картку заборгованість в сумі 97 809,53 грн. відповідачем погашена не була.
Станом на 11 січня 2021 року відповідач має заборгованість перед Банком в сумі 106 226,50 грн., з них: 97809,53 грн. - сума заборгованості згідно Розрахунку заборгованості за Договором про картку, 8 416,97 грн. - три проценти річних (період розрахунку з 01 березня 2018 року (перший день після закінчення 30-денного строку оплати Заключного рахунку-виписки) по 11 січня 2021 року).
На підставі зазначеного просило: стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 в розмірі 106 226,50 грн. та судовий збір в розмірі 2270 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Банк Форвард» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на укладання між сторонами кредитного договору, дію договору до повного погашення заборгованості, використання права дострокової вимоги погашення кредиту шляхом надання заключної вимоги, початок перебігу позовної давності з дня, наступного за останнім днем дати оплати отриманої клієнтом заключної вимоги, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідача.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, строк дії картки сплив в жовтні 2017 року.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем ОСОБА_1 підписано Заяву (оферту) № 97963247, відповідно до змісту якої сума кредиту - 9490,72 грн., ставка по кредиту 0,01% річних, загальна сума відсотків по кредиту: 1,65%, комісія за РО щомісячно: 25,63 грн., строк кредиту: 1097 днів з 24 червня 2012 року по 25 червня 2015 року. Графік платежів: щомісячний платіж - 290 грн., останній платіж - 265,05 грн., дата платежу - 25 число кожного місяця з липня 2012 року по червень 2015 року.

Відповідно до п. 3.3 вказаної Заяви клієнт просить Банк для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити їй ліміт кредитної лінії під операції з карткою в межах десяти тисяч гривень та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України кредитування рахунку картки.

Згідно з п. 8 вказаної Заяви: складовими і невід`ємними частинами договору про картку будуть Умови по карткам та Тарифи по Карткам, з якими клієнт ознайомлений повністю згоден, зміст розуміє, та положень яких зобов`язався неухильно дотримуватись.

До позовної заяви банк також додав копії Умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Русский Стандарт», Умов програми страхування від нещасних випадків і хвороб та Тарифів по продукту «Кредитная карта Русский Стандарт MasterCard 45 Cross-sale (Украина)», які не містять підпису позичальника ОСОБА_1 (а.с. 9-17, 20).

Згідно з наданим банком розрахунком розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 11 січня 2021 року становить 97 809,53 грн., та складається з: 95 734,37 грн. простроченої заборгованості, 2075,16 грн. - прострочених процентів та 2517,91 грн. 

Додатково банком заявлені вимоги про стягнення трьох відсотків річних за період з 01 березня 2018 року по 11 січня 2021 року в розмірі 8416,97 грн.

Відповідно до Розрахунку-виписки (заключна) щодо сплати зобов`язань по кредитному договору № НОМЕР_1 від 01 жовтня 2012 року сума повної заборгованості ОСОБА_1 за кредитом складає 97 809,53 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем заборгованість за кредитним договором № НОМЕР_1 від 01 жовтня 2012 року погашена не була.

Вказані обставини не спростовувались відповідачем ОСОБА_1 , нею також не надавались докази на спростування розрахунку заборгованості, складеного позивачем, та не заперечувався факт отримання кредитної картки чи існування договірних відносин між сторонами.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду (такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц;), суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи, що доводи апеляційної скарги стосуються лише мотивів суду першої інстанції щодо відмови в позові та застосуванні наслідків спливу строків позовної давності, тому рішення суду першої інстанції переглядається в межах цих доводів скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що після укладення кредитного договору, Банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 поточний рахунок та випустив платіжну картку № НОМЕР_3 зі строком дії до жовтня 2017 року. В жовтні 2017 року закінчився строк дії виданої платіжної картки і розпочав свій відлік строк позовної давності, який закінчився 30 жовтня 2020 року.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема копією картки Master Card «Русский Стандарт» № НОМЕР_3 , строк дії якої встановлено до 10/17, тобто останнього дня жовтня 2017 року.

Після закінчення строку дії картки ОСОБА_1 платежі на погашення заборгованості не здійснювались.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 26 вересня 2018 року (справа за № 477/841/16-ц) та від 03 жовтня 2018 року (справа № 233/2056/17).

Правомірно врахувавши, що строк дії картки сплив 30 жовтня 2017 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 26 січня 2021 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування наслідку спливу строків позовної давності, про застосування яких заявлено відповідачем ОСОБА_1 . 

Колегія суддів вважає безпідставним посилання апеляційної скарги на те, що кредитний договір діє до повного погашення заборгованості на підставі виставленого Заключного Рахунку-виписки (пункти 2.20, 4.18 та 8.9 Умов надання та обслуговування платіжних карток) у зв`язку з тим, що долучені до матеріалів справи копії Умов надання та обслуговування платіжних карток не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідач, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву № 97963247.

Колегія суддів звертає увагу, що у разі, якщо умови надання банком кредиту не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що надані банком умови містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Надані Умови надання та обслуговування карток, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Інших належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 серпня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 02 лютого 2022 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       С.В. Маловічко