П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 514/568/21	
Головуючий в 1 інстанції: Тончева Н.М
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача  Димерлія О.О.
суддів  Єщенка О.В. ,  Крусяна А.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 29 вересня 2021 року у справі №514/568/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення

У С Т А Н О В И В:
У травні 2021 року ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулась до Тарутинського районного суду Одеської області з позовом, у якому просила:
- скасувати постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі серії 1АВ №01032873 від 20.10.2020 року, серії 1АВ №01036976 від 21.10.2020 року, серії 1АВ №01036647 від 21.10.2020 року, серії 1АВ №01082925 від 03.11.2020 року;
- провадження у справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП закрити.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивачка не керувала автомобілем марки «TOYOTA AVENSIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 при указаних в оскаржуваних постановах обставинах, оскільки передала право керування зазначеним транспортним засобом іншій особі. У свою чергу, 20-21.10.2020 року ОСОБА_1 перебувала на робочому місці, що підтверджується табелем обліку робочого часу, а тому за таких обставин позивачка не вчиняла правопорушення, адміністративна відповідальність за яке передбачена приписами ч.1 ст.121 КУпАП.
ОСОБА_1 уважає, що працівниками поліції під час розгляду справ про адміністративні правопорушення та винесення оскаржуваних постанов не установлено особу, яка безпосередньо повинна нести адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
За наслідками розгляду зазначеної справи Тарутинським районним судом Одеської області 29 вересня 2021 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі серії 1АВ №01032873 від 20.10.2020 року, серії 1АВ №01036976 від 21.10.2020 року, серії 1АВ №01036647 від 21.10.2020 року, серії 1АВ №01082925 від 03.11.2020 року.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закрито за відсутністю складу правопорушення.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення може притягуватися особа, винна в його вчиненні, зокрема, водій транспортного засобу.
При цьому власники (співвласники) транспортних засобів можуть притягуватися до адміністративної відповідальності виключно за наявності в їхніх діях складу адміністративного порушення. Разом з тим, доказів, які підтверджували те, що саме позивачка особисто керувала своїм транспортним засобом при указаних в оскаржуваних постановах обставинах відповідачем не надано, а тому складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, в діях ОСОБА_1 немає.
Не погоджуючись з означеним рішенням суду першої інстанції, Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було ураховано положень ст. 279-3 КУпАП України, приписів Порядку звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року №833 та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України №13 від 13 січня 2020 року.
Скаржник наполягає, що для звільнення позивачки від адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , який на думку суду керував автомобілем, повинен був вчинити дії відповідно до указаного вище Порядку №833, в строки, визначені статтею 279-3 КУпАП України. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що на адресу Департаменту патрульної поліції не надходила заява від ОСОБА_2 про визнання правопорушення та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення викладені в оскаржуваних постановах.
Також, скаржник звертає увагу суду, що у випадку звернення ОСОБА_2 з дотриманням строків та в порядку, передбаченому 279-3 КУпАП України, оскаржувані постанови не були б скасовані, а до них вносяться зміни в частині суб`єкта правопорушення. 
В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Зокрема, як з`ясовано колегією суддів та установлено судом першої інстанції, відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «TOYOTA AVENSIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .(а.с.42)
21.05.2021 ОСОБА_1 отримано чотири копії постанов про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 1АВ №01032873 від 20.10.2020 року, серії 1АВ №01036976 від 21.10.2020 року, серії 1АВ №01036647 від 21.10.2020 року, серії 1АВ №01082925 від 03.11.2020 року. (а.с.2) 
З огляду постанови про адміністративне правопорушення серії 1АВ № 01032873 від 20.10.2020 року слідує, що 20.10.2020 року о 16 год. 05 хв. особа, керуючи транспортним засобом «TOYOTA AVENSIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою М05 Київ - Одеса 28+870 перевищила установлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 23 км/год, чим порушила п.12.9. «б» ПДР України. Перевищення швидкості зафіксовано технічним засобом Каскад 032-1219. (а.с.43)
Зі змісту постанови про адміністративне правопорушення 1АВ № 01036976 від 21.10.2020 року з`ясовано, що 21.10.2020 року о 14 год. 35 хв. особа, керуючи транспортним засобом «TOYOTA AVENSIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою М05 Київ - Одеса 35+240 перевищила установлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 25 км/год, чим порушила п.12.9. «б» ПДР України. Перевищення швидкості зафіксовано технічним засобом Каскад 029-1219. (а.с.48)
Як зазначено у постанові про адміністративне правопорушення 1АВ № 01036647 від 21.10.2020 року, 21.10.2020 року о 14 год. 30 хв. особа, керуючи транспортним засобом «TOYOTA AVENSIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою М05 Київ - Одеса 28+450 перевищила установлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 34 км/год, чим порушила п.12.9. «б» ПДР України. Перевищення швидкості зафіксовано технічним засобом Каскад 031-1219. (а.с.53)
У відповідності до постанови про адміністративне правопорушення 1АВ № 01082925 від 03.11.2020    року, 03.11.2020 року о 20 год. 15 хв. особа, керуючи транспортним засобом «TOYOTA AVENSIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою М05 Київ - Одеса 35+240 перевищила установлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 26 км/год, чим порушила п.12.9. «б» ПДР України. Перевищення швидкості зафіксовано технічним засобом ОСОБА_3 (а.с.58)
За даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів ОСОБА_1 як власника вищезазначеного транспортного засобу притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення за кожне правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.
Уважаючи перелічені вище постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправними, позивачка звернулась з відповідними вимогами до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», установлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.
Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» установлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують указані вище Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, підпунктом «б» п. 12.9 Правил дорожнього руху України чітко визначено, що забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.п.12.4-12.7 ПДР України, на ділянці дороги, де установлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому установлено розпізнавальний знак відповідно до пп. "и" п.30.3 цих Правил.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за перевищення установлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину у вигляді накладення штрафу в розмірі 15-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
14.07.2015 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким Кодекс України про адміністративні правопорушення був доповнений, зокрема, ст.14-2, 279-1 – 279-4.
Так, статтею 14-2 КУпАП передбачено, що  адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб,  а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідальна особа, зазначена у частині 1 цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених ст. 279-3 цього Кодексу.
Так, статтею 279-3 КУпАП передбачено, що відповідальна особа, зазначена у ч. 1 ст. 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
- ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
- особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Отже, з системного аналізу наведених вище норм Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.
При цьому, слід зауважити про те, що така особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності лише в 2-х випадках:
- якщо надасть документальне підтвердження того факту, що до моменту вчинення адміністративного правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, які належать її транспортному засобу;
- якщо особа, яка фактично керувала транспортним засобом і вчинила адміністративне правопорушення на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила, що 20.10.2020 року та 21.10.2020 року не керувала транспортним засобом марки «TOYOTA AVENSIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки передала право керування зазначеним транспортним засобом іншій особі.
Судова колегія зазначає, що відповідно до положень ст. 14-2 КУпАП статусу відповідальної особи може набути і належний користувач транспортного засобу, якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу.
Для набуття статусу відповідальної особи належним користувачем, необхідна наявність двох обов`язкових умов:
- підтвердження того, що особа дійсно є належним користувачем даного транспортного засобу;
- внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача відповідного транспортного засобу.
Матеріали справи не містять відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача автомобіля «TOYOTA AVENSIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В даному випадку відповідальною особою транспортного засобу ««TOYOTA AVENSIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням вище наведених приписів законодавства України, є особа за якою зареєстровано указаний транспортний засіб – ОСОБА_1 .
Судова колегія зазначає, що сам по собі факт передачі позивачкою зазначеного автомобіля іншій особі фактично не звільняє ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, оскільки, як вже було зазначено вище, таке звільнення можливе лише тільки після вчинення обов`язкових дій, які передбачені положеннями ст. 14-2, 279-3 КУпАП.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відповідності до приписів ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Позивачка є власником транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, а тому при передачі його в користування третім особам має бути зацікавлена та вжити всіх можливих заходів для забезпечення дотримання користувачем такого транспортного засобу правил дорожнього руху.
В той же час, позивачка не надає суду жодних доказів дотримання нею умов звільнення від адміністративної відповідальності, як власника вказаного автомобіля, які прямо передбачені вищенаведеними положеннями ст.279-3 КУпАП, і не посилається на факт вчинення дій, які, згідно із цією статтею, необхідно було вчинити для звільнення її від відповідальності.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивачка в установлений строк зверталася до компетентних органів з питання вибуття транспортного засобу з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать його транспортному засобу.
Разом з цим, як слідує з матеріалів справи, 29.09.2021 року позивачкою подано до суду попередньої інстанції клопотання про доручення до матеріалів справи заяви ОСОБА_2 стосовно визнання правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також квитанцій про сплату останнім штрафів.
Слід звернути увагу на той факт, що вказані вище документи (заява ОСОБА_2 та квитанції про оплату штрафу) своєчасно не були надані ані до Департаменту патрульної поліції, ані до суду першої інстанції, а лише 29.09.2021 року, тобто через 4 місяці від дати подання позовної заяви.
Судова колегія указує, що згідно із приписами пункту 4 Порядку звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року № 833 (далі – Порядок №833), заявник подає заяву особисто в письмовому вигляді українською мовою (заповнюється машинодруком або від руки розбірливо без виправлень) за умови його ідентифікації та незалежно від місця реєстрації безоплатно до уповноваженого підрозділу (підрозділів) Національної поліції. Типовий зразок заяви розміщується на офіційних веб - сайтах МВС та Національної поліції.
Заява також може бути подана через офіційний веб - сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.
Таким чином, законодавством передбачено лише два можливих способи звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції - особисто до уповноваженого підрозділу (підрозділів) Національної поліції або через офіційний веб - сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.
Апеляційний суд наголошує, що звернення ОСОБА_2 із відповідною заявою про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності повинно здійснюватись із визначеним порядком, установлений приписами статті 279-3 КУпАП України, які передбачають особисте звернення або через офіційний веб - сайт МВС за умови електронної ідентифікації особи з використанням кваліфікованого електронного підпису.
Матеріли справи не містять доказів звернення особисто або через офіційний веб - сайт МВС особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, документа (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Наявність в матеріалах справи відповідної заяви ОСОБА_2 про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності не дає підстав для висновку, що указана особа зверталася до уповноваженого органу з такою заявою. Відомостей подання та отримання Департаментом патрульної поліції указаної заяви матеріали справи не містять. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що скаржник указує про неотримання Департаментом патрульної поліції заяви від ОСОБА_2 .
Колегія суддів наголошує, що заява ОСОБА_2 про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності могла стати підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності лише у випадку звернення ОСОБА_2 до відповідача з додержанням вимог Порядку та імперативних приписів статті 279-3 КУпАП України, які останнім не було дотримано, що підтверджується установленими вище обставинами.
За таких обставин, апеляційний суд відхиляє посилання позивачки на надану до матеріалів справи заяву ОСОБА_2 в якості доказу, який звільняє ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, оскільки ОСОБА_2 в порушення вимог ст. 279-3 КУпАП, своєчасно, особисто не звернувся до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надав документ (квитанцію) про сплату штрафу.
Окрім цього, апеляційний суд зауважує на помилковості висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень, виходячи з такого.
Згідно із вимогами пункту 4 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерством внутрішніх справ України 13 січня 2020 року № 13, у разі відповідності заяви установленим вимогам та підтвердження сплати заявником штрафу, визначеного відповідною адміністративною постановою, уповноважений поліцейський з використанням засобів Системи вносить до цієї постанови зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент учинення адміністративного правопорушення.
Унесені уповноваженим поліцейським зміни до адміністративної постанови автоматично вносяться засобами Системи до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Отже, колегія суддів указує, що у випадку звернення ОСОБА_2 із заявою про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності із дотриманням приписів статті 279-3 КУпАП України, оскаржувані постанови не підлягають скасуванню, а до них вносяться зміни в частині визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент учинення адміністративного правопорушення та визнала відповідний факт.
Дослідивши наявні матеріали справи у сукупності, колегія суддів зазначає, що позивачкою не надано доказів дотримання умов звільнення її від адміністративної відповідальності як власника вказаного транспортного засобу, які передбачені вищенаведеними положеннями статті 279-3 КпАП України.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах FALK v. THE NETHERLANDS, Lutz v. Germany, O’Halloran and Francis v. the United Kingdom.
Так, в рішенні по справі FALK v. THE NETHERLANDS, Арр. № 66273/01, 19 October, 2004, суть якого зводиться до оскарження заявником рішення про накладення штрафу із зазначенням імені та адреси особи, яка керувала на момент вчинення правопорушення його автомобілем, Європейський Суд з прав людини указує на те, що, незважаючи на заборону презумпції права або факту, вони повинні бути пропорційні меті, переслідуваної державою. Мета оспорюваного правила про об`єктивну відповідальність власника автотранспортного засобу, що міститься в законі про адміністративне виконання правил дорожнього руху, полягає в ефективному забезпеченні дорожньої безпеки та створенні умов, при яких порушення правил дорожнього руху не залишаються безкарними в випадках, коли неможливо установити особу, котра керувала автомобілем.
У рішенні Європейського Суду з прав людини з у справі Lutz v. Germany, 25 August 1987, App. 9912/82 суд зазначив, що притягнення до відповідальності порушників правил дорожнього руху в адміністративному порядку, тобто визнання таких порушень адміністративними не суперечитиме вимогам Конвенції. «Враховуючи велику кількість незначних правопорушень – особливо правил дорожнього руху,- характер яких не настільки небезпечний, щоб накладати на порушників кримінальне покарання, Держави – учасниці мають вагомі підстави для введення такої системи, яка розвантажує їх суди від більшості подібних справ. Переслідування і покарання за незначні правопорушення в адміністративному порядку не суперечить Конвенції при умові, що зацікавлені особи можуть оскаржити ухвалене проти них рішення в суд, де діють гарантії статті 6 Конвенції (див, зокрема, п. 57 Рішення).
Крім того, під час розгляду справи O’Halloran and Francis v. the United Kingdom, App. № 15809/02 and 25624/02, 29 June 2007, яка стосувалась оскарженню передбаченої британським законом необхідності надання властям зареєстрованими власниками транспортного засобу про особу, яка реально керувала автомобілем в момент, коли поліцейська камера спостереження зафіксувала перевищення автомобілем установленої швидкості. Цей обов`язок на думку позивачів є порушенням права не давати самозвинувачувальних показань і так званої привілеї проти самозвинувачення, а тим самим і принципів справедливого судового розгляду, закріплених в статті 6 Європейської конвенції з прав людини. Однак, Велика палата Європейського Суду з прав людини визнала, що у справі не було допущено жодного порушення вимог статті 6 Конвенції та вказала про те, що усі, хто володіють або керують автомобілем, знають, що тим самим вони визнають певний режим регулювання. Цей режим діє не тому, що володіння чи управління автомобілем - це привілей чи пільга, що дарується державою, але тому, що володіння автомобілями та їх використання загальновизнано можуть призводити до тяжких тілесних ушкоджень. Можна сказати, що ті, хто приймають рішення володіти або управляти автомобілем, беруть на себе певні обов`язки і зобов`язання, які є частиною регулятивного режиму щодо автотранспортних засобів (див, зокрема, п.57 згаданого рішення).
Судова колегія зазначає, що застосування засобів автоматичної фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є правомірним та таким, що не порушує прав і основоположних свобод людини (власників транспортних засобів) з урахуванням такого:
1) порядок притягнення до такої відповідальності визначений законодавчо, а саме - Законом України від 14.07.2015 № 596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»;
2) введені обмеження переслідують легітимну мету держави, яка полягає у забезпеченні однієї з найважливіших форм громадської безпеки - безпеки дорожнього руху. її змістом є запобігання або усунення шкідливих для життя та здоров`я людини, власності наслідків, що можуть бути заподіяні використанням транспорту;
3) необхідність убезпечення суспільства від шкідливих наслідків, що виникають унаслідок експлуатації транспортних засобів, зумовлена Конституцією України, зокрема, положеннями статті 3, згідно із якою «людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю». 
Захист закріплених життєво важливих інтересів, а також задоволення потреб на безпечне переміщення учасників дорожнього руху реалізується правотворчою і правозастосовною діяльністю уповноважених державних органів. Задля забезпечення дотримання установлених правил руху транспорту та пішоходів державою використовуються певні методи, одним із яких є накладення адміністративних стягнень за вчинені правопорушення, у тому числі такі, що зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою технічних засобів. 
Лише за ці правопорушення до адміністративної відповідальності притягується фізична або юридична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб. В усіх інших випадках стягнення накладається безпосередньо на ту особу, що керувала транспортним засобом у момент учинення правопорушення;
4) особа, яка притягається до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, виявлене в автоматичному режимі, має можливість звернутися до підрозділу Національної поліції в порядку, визначеному статтею 279 КУпАП, для звільнення від адміністративної відповідальності у разі, якщо транспортний засіб вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб або протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать його транспортному засобу, а також якщо особа, котра фактично керувала транспортним засобом на момент учинення вказаного проступку, звернеться з відповідною заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності. 
Крім того, законодавством передбачено можливість оскарження накладеного стягнення як в адміністративному порядку - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі), так і в судовому - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України із забезпеченням гарантій, закріплених у статтях 6 і 7 Конвенції.
І насамкінець, судова колегія апеляційного суду зауважує, що положення ст.14-2 КпАП України були чинними на момент складення оскаржуваних постанов та є чинними на даний час, неконституційними не визнавались, а тому правомірно застосовані в межах спірних правовідносин.
Ураховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, що мають значення для справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення серії 1АВ №01032873 від 20.10.2020 року, серії 1АВ №01036976 від 21.10.2020 року, серії 1АВ №01036647 від 21.10.2020 року, серії 1АВ №01082925 від 03.11.2020 року та закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частини друга статті 77 КАС України).
Скаржником доведено правомірність своїх дій щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. В той час, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а відтак, згідно до приписів ст. 315,317 КАС України, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – задовольнити повністю.
Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 29 вересня 2021 року у справі №514/568/21 – скасувати та прийняти нове судове рішення.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення - відмовити повністю.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Крусян А.В.