П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/10138/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук А.М.   
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
20 січня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугою років з розрахунку загальної вислуги років 29 років 06 місяців 03 дні, з часу настання права на таку пенсію, а саме - з 01.12.2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести перерахунок пенсії за вислугою років з розрахунку загальної вислуги років 29 років 06 місяців 03 дні, з часу настання права на таку пенсію, а саме - з 01.12.2020, та виплатити з урахуванням виплаченої суми.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти доводів позивача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом встановлено наступні обставини справи.
Починаючи з 01.12.2020 року позивачу призначено пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Пенсія нарахована у розмірі 57% грошового забезпечення з загального трудового стажу 32 років 02 місяці 22 дні, з них: вислуга років в календарному обчисленні становить 23 роки 06 місяців 10 днів, страховий стаж 08 років 08 місяців 12 днів.
11.03.2021 за №3500/8 з Хмельницького обласного ТЦК та СП до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надійшли подання та документи для призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років.
Згідно витягу з наказу начальника Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку від 30.11.2020 №229, позивача звільнено з військової служби у запас з 30.11.2020.
Відповідно до подання Хмельницького обласного ТЦК та СП, загальний страховий стаж позивача для призначення пенсії станом на 30.11.2020 складає: 32 роки 02 місяці 22 дні, з них - служба в Збройних Силах в календарному обчисленні - 23 роки 06 місяців 10 днів, страховий стаж - 08 років 08 місяців 12 днів.
Позивач звернувся 14.07.2021 до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за вислугою років, та приведення її до норм чинного законодавства, врахування при перерахунку пенсії загальної вислуги років 29 і призначення пенсії за вислугу років у розмірі 70%.
Відповідачем листом від 30.07.2021 за № 6655-5850/Б-03/8-2200/21 надано відповідь, в якій зазначено, що з врахуванням норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та наданих документів позивачу призначено пенсію в розмірі 57% за вислугу 32 роки, з урахуванням страхового стажу. Підстав для призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової служби, у головного управління немає.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в призмі встановлених обставин справи, відзначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначено приписами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон № 1058-IV).
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 1058-IV для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» функції з призначення та виплати пенсії військовослужбовцям покладено на органи Пенсійного фонду України з 01.01.2007.
При цьому, судова колегія звертає увагу, що визначення грошового забезпечення та розрахунок вислуги років для обчислення пенсії здійснюють відповідні міністерства та відомства за матеріалами особових справ осіб, що проходили службу, які зберігаються в уповноважених структурних підрозділах.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" затверджений постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1.
Згідно п.12 Порядку № 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
Відповідно до п.13 Порядку № 3-1 копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку.
Додатком 2 до Порядку № 3-1 затверджено форму подання для призначення пенсії в якому визначається розрахунок вислуги років для обчислення пенсії.
Як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, 11.03.2021 року за №3500/8 до відповідача надійшли з Хмельницького обласного ТЦК та СП подання та документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
Згідно витягу з наказу начальника Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку від 30.11.2020 №229, позивача звільнено з військової служби у запас з 30.11.2020.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно подання Хмельницького обласного ТЦК та СП, загальний страховий стаж позивача для призначення пенсії станом на 30.11.2020 складає: 32 роки 02 місяці 22 дні, з них - служба в Збройних Силах в календарному обчисленні – 23 роки 06 місяців 10 днів, страховий стаж – 08 років 08 місяців 12 днів.
Таким чином, судова колегія не вбачає ознак протиправності в діях пенсійного органу, який призначення та нарахування пенсії позивачу здійснив виключно з огляду на надані Хмельницьким обласним ТЦК та СП документи.
Правом самостійного визначення необхідного стажу роботи особи, в тому рахунку і пільгового, органи Пенсійного фонду не наділені.
Посилання апелянта на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 27.06.2018 у справі №750/9775/16-а судова колегія відхиляє, оскільки у вказаній постанові вирішено правовідносини щодо призначення пенсії за відсутності необхідного календарного стажу при визначенні права на призначення пенсії відповідно до п «а» ст. 12 Закону №2262. При цьому зазначеною постановою направлено справу в суд першої інстанції для встановлення відповідних обставин наявності пільгового стажу та його підтвердження відповідними документами. 
Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо помилковості посилання позивача на постанову Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18, оскільки у зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку, щодо зобов`язання уповноваженого структурного підрозділу Департаменту захисту економіки Національної поліції України обчислити вислугу років з урахуванням вимог Закону N 2262-ХІІ. Вимоги до органів Пенсійного фонду не заявлялись та висновки щодо встановлення зобов`язань органам Пенсійного фонду в зазначеному рішенні відсутні.
Аналогічна позиція у суду апеляційної інстанції і стосовно посилань позивача на постанову Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, оскільки у зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для обчислення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгового стажу роботи на підставі подання уповноваженого структурного підрозділу в якому було зазначено вислугу років у пільговому обчисленні. При цьому в даній адміністративній справі міститься подання уповноваженого структурного підрозділу в якому відсутня вислуга років у пільговому обчисленні.
З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову.
З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини та враховуючи нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. До того ж, обгрунтування надані позивачем в підтвердження власної позиції грунтуються на помилковому трактуванні норм чинного законодавства.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного рішення.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Відповідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Гонтарук В. М.