Дата документу 23.12.2021 Справа № 334/1930/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/1930/21 Головуючий у 1 інстанції: Бредіхін Ю.Ю. 
Провадження № 22-ц/807/3307/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., судді Гончар М.С., Подліянова Г.С. 
при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічною позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що у них із відповідачем є спільна дитина – ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2009 року у справі № 2-5795 на її користь з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У даний час відповідач ОСОБА_1 постійно проживає в Болгарії, де працює приватним підприємцем, його прибуток є нестабільним та змінюється щомісячно і щорічно. Він періодично не сплачує аліменти, декілька років взагалі їх не сплачував. Останнім часом здійснює щомісячно їх оплату у розмірі, який він самостійно визначає, а в кінці року нібито погашає свій накопичений борг. Названі обставини зумовили звернення позивача до суду із позовом про зміну способу стягнення, а саме, визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі для забезпечення можливості стабільного утримання дитини.
11.04.2021р. ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву про зменшення розміру аліментів, у якій просив суд зменшити розмір аліментів, які він сплачує на утримання свого сина ОСОБА_3 з 1/4 частини заробітку до 8,34%. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що в нього на утриманні перебуває шість осіб. Крім сина ОСОБА_4 , ними є: його батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є пенсіонерами за віком, а відтак непрацездатними особами; діти ОСОБА_7 , з якою він проживає однією сім`єю – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у свідоцтвах про народження яких він не записаний як батько, але визнає своє батьківство щодо них, та ОСОБА_10 , яка народилась вже під час розгляду цієї справи – 17.05.2021р.
Враховуючи таку кількість осіб, що перебувають на його утриманні, просив суд пропорційно зменшити розмір аліментів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2021 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено.
Змінено спосіб стягування аліментів, які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2009 року у справі №2-5795 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення аліментів в розмірі 3500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 908 гривень.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду наданим у справу доказам, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а його позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_2 , - адвоката Лугового О.В., який заперечував проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, оцінивши долучені на стадії апеляційного провадження докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.09.2003р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружились, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.09.2003р.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син – ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 27.02.2007р.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2009р. у справі № 2-5795 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2010р. у справі № 2-1060 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Станом на день розгляду справи ОСОБА_1 постійно проживає у Болгарії за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до розрахунку заборгованості від 06.05.2021р., здійсненого державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Запоріжжі Бабенко Я.Г., ОСОБА_1 станом на 30.04.2021 має заборгованість перед ОСОБА_2 зі сплати аліментів у розмірі 16 448,78 грн. Також відповідно до цього розрахунку ОСОБА_1 у період з серпня 2011 року по серпень 2015 року взагалі не сплачував аліменти, а починаючи з січня 2018 року здійснює щомісячну оплату в розмірі 1 000 грн. і згодом в кінці року або ж в інший період здійснює повне погашення нарахованого йому боргу.

У позові позивач ОСОБА_2 вказувала, що ОСОБА_1 працює приватним підприємцем, його дохід не є стабільним та змінюється щомісячно і щорічно; він останнім часом сплачує аліменти по 1000 грн. щомісячно, які розраховує самостійно, а в кінці року погашає накопичений борг. Вважає, що в такому разі є підстави для зміни способу стягнення аліментів з частки від його доходу на тверду грошову суму, яку як достатню та необхідну визначила у розмірі 3500 грн. 

В свою чергу, ОСОБА_2 вказував у зустрічному позові, що й ј частка від його доходу з урахуванням всіх його утриманців є завеликою, тому просив зменшити розмір стягуваних аліментів до 8,34 % від його доходу, що буде забезпечувати рівне утримання для всіх осіб: його батьків, інших трьох дітей та їх спільного з ОСОБА_2 сина ОСОБА_4 . 
Судом за наданими сторонами документами досліджувались такі обставини: посада та місце роботи ОСОБА_1 , розмір його доходу, порядок спати ним аліментів, наявність у нього інших утриманців, крім сина ОСОБА_4 , на підстави яких суд дійшов висновку, що підстав для зменшення розміру аліментів не вбачається, але спосіб стягнення аліментів підлягає зміні з частки від доходу на тверду грошову суму у розмірі 3500 грн. 

Вмотивовуючи такі свої висновки, суд зазначив, що твердження позивача про мінливий та непостійний характер виплат аліментів підтвердився, а доводи ОСОБА_1 про те, що на його утриманні, крім сина ОСОБА_11 , перебуває ще п`ять осіб, підтвердились лише частково – щодо новонародженої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 

При цьому суд встановив, що відповідно до наданого ОСОБА_1 документа щодо його задекларованих доходів за 2020 рік у минулому році він мав дохід у розмірі 2600 левів.
На теперішній час згідно із наданою ОСОБА_1 довідкою його роботодавця М Холдинг АД № 10/30.03.2021, він працює бухгалтером і має щомісячну зарплату у розмірі 1450 левів. 
За інформацією Національного банку України один болгарський лев дорівнює 16,4877 гривням станом на 16.07.2021р., а тому за підрахунком суду щомісячний дохід ОСОБА_1 складає приблизно 18 993,83 грн. а одна четверта частина, яку він має сплачувати ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 становить 4 748,46 грн. Але ОСОБА_2 просить визначити фактично аліменти у твердій грошовій сумі навіть у меншому розмірі – 3500 грн., що ніяким чином не порушує прав платника аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що згідно положень статті 184 СК України як у чинній редакції, так і у попередній, не визначено таких підстав для зміни способу сплати аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму як непостійний характер виплат аліментів, а за редакцією цієї норми, яка була чинною до 2017 року, такою підставою було нерегулярне отримання доходу платником аліментів. Вказує, що нерегулярна виплати в даному випадку виникає не від нерегулярного доходу, а від технічних причин, оскільки здійснення платежів у гривні із-за кордону неможливе технічно. 
Колегія з цього приводу зазначає, що застосовувати норму матеріального права слід у редакції, яка існує на час подання позову та вирішення спору, тобто статтю 184 СК Украї-
ни слід застосовувати для вирішення цієї справи у редакції, чинній станом на 01.01.2021р., згідно з якою суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
У цій редакції законодавець не ставить в залежність від будь-яких обставин можли-
вість визначення аліментів у твердій грошовій сумі, а лише вказує, що таке можливо за
заявою одержувача.
Між тим, висуваючи таку вимогу до платника аліментів, ОСОБА_2 обґрун-товувала її тим, що протягом року отримує аліменти від ОСОБА_1 у щомісячному розмірі 1 000 грн., та лише після подання останнім декларації наприкінці року відбувається погашення виниклої протягом року заборгованості. Та вона фактично не пов`язує таку зміну у способі сплати аліментів з мінливим доходом платника, а також з будь-яким збільшенням розміру аліментів, що вже стягуються. 

Зважаючи на зміст статті 184 СК України та встановлені у справі обставини, якими підтверджується такий порядок сплати аліментів ОСОБА_1 , колегія погоджується з судом першої інстанції, що таке право змінити спосіб стягнення аліментів у позивача існує та вона правомірно може скористатись ним, зокрема, шляхом судового захисту. 

Що стосується доводів ОСОБА_1 , що будь-який встановлений спосіб сплати аліментів, зокрема, й у твердій грошовій сумі, не може змінити порядок їх виплати, який ним наразі застосовується, оскільки це пов`язано з технічною можливістю переводити щомісячну суму аліментів із-за кордону, то колегія вважає, що механізм сплати аліментів не може порушувати прав стягувача та дитини на її утримання, а тому й не може бути підставою для відмови стягувачу обирати той спосіб, який вона вважає найбільш відповідаючим їх інтересам. 

Платник аліментів сам повинен обирати такий механізм сплати аліментів, який буде відповідати їх меті – щомісячному отриманню стягувачем у визначеному судовим рішенням розмірі для забезпечення інтересів дитини, а не спосіб, який є зручним для самого платника, але яким така мета аліментів фактично нівелюється. 

Посилання апелянта на те, що суд не врахував положень статті 192 СК України не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 не заявляла вимог щодо збільшення розміру аліментів у зв`язку із збільшенням доходу позивача, а лише просила змінити спосіб їх стягнення, на що, зокрема, вказує той факт, що судом визначено належну їй відповідно до ј частки теперішнього доходу суму аліментів у розмірі 4 748,46 грн., але ОСОБА_2 просить визначити їй аліменти фактично у меншому порівняно з цією сумою розмірі, але щоб вони були визначені саме у твердій грошовій сумі. 

Апелянт вказує, що суд неправомірно обрахував розмір аліментів у ј частці від доходу, з якого не було відраховано податки та збори, штучно збільшивши розмір аліментів, що припадають на сина ОСОБА_4 .

Колегія визнає такі ствердження слушними, що передбачено чинним національним законодавством. 
         Так, відповідно до положень пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» № 146 від 26.02.1993р., яка є чинною, утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує алі-
менти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Але суд не стягував будь-якого розміру аліментів, підрахованого помилково без вирахування податків, а лише таким підрахунком висвітлював, що тверда грошова сума, 
яку просить стягувати в подальшому ОСОБА_2 , не перевищуватиме фактично ј частку від доходу відповідача.
ОСОБА_1 у скарзі також зазначає, що батьки повинні утримувати дитину у рівній мірі, тобто, якщо кожен з них буде надавати кошти для цього у сумі 3500 грн., то разом ця сума буде становити 7000 грн., що є навіть більшим за прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. В той же час, інші його діти та його непрацездатні батьки позбавляться належної частки на своє утримання від нього. При цьому, вказує, що суд безпідставно не вважав, що діти ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дітьми та перебувають на його утриманні лише у зв`язку з тим, що у свідоцтвах про їх народження прізвище батька зазначено ОСОБА_13 , але він визнає себе їх батьком та фактично ним являється і утримує їх з дня їх народження. Вказує, що суд безпідставно не прийняв також до уваги, що він утримує й своїх батьків, які мають маленький розмір пенсії.

На стадії апеляційного провадження на підтвердження свого батьківства щодо вказаних дітей апелянт надав свідоцтва про народження, у яких його вже було зазначено батьком цих дітей. 
Перевіривши всі вказані доводи, колегія визнає їх частково обґрунтованими з огляду на наступне. 
Встановлено, що спільному сину сторін у справі станом на час розгляду цієї справи виповнилось 14 років, та прожитковий мінімуму на таку дитину на час постановлення судом рішення у цій справі становить 2510 грн. Тобто законодавець порахував, що витрати на дитину відповідного віку не можуть бути меншими від цієї суми.

Натомість, з огляду на вимоги позивача ОСОБА_2 всю цю суму має сплачувати лише сам батько ОСОБА_1 . Та колегія вважає, що це не суперечитиме інтересам сина ОСОБА_4 .
Між тим, дослідивши доводи скарги щодо утриманців платника аліментів, колегія погоджується з тим, що суд ці обставини врахував не в повній мірі.

Так, суд погодився лише з тим, що на утриманні відповідача ОСОБА_1 мається новонароджена 17.05.2021р. донька ОСОБА_10 .

Щодо дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких апелянт зазначає як своїх дітей, суд першої інстанції з цим не погодився та вказував, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій для узаконення свого статусу батька по відношенню до цих дітей, а їх матір ОСОБА_7 подала позов про визнання його батьківства щодо цих дітей лише після відкриття провадження у цій справі, а тому суд не взяв до уваги ці обставини як штучно створені відповідачем задля зменшення розміру аліментів.

Колегія зазначає з цього приводу, що бере до уваги ті обставини, що у свідоцтвах про народження обох дітей зазначено зі слів матері батьком ОСОБА_14 , та апелянт ОСОБА_15 має саме таке ім`я та по-батькові. ОСОБА_1 з 2011 року перебуває за кордон, мешкаючи у Болгарії, де народилась друга дитина у ОСОБА_7 від спільного проживання з ним. Та як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_1 визнають його батьківство відносно цих дітей, на що вказують численні судові справи. 

На користь цим обставинам свідчать також надані на стадії апеляційного провадження копії свідоцтв про народження дітей: Серії НОМЕР_3 – про народження ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Серії НОМЕР_4 – про народження ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками яких зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Отже, колегія за вказаними обставинами визнає, що ці діти і до внесення відомостей у свідоцтва про їх народження стосовно батька були дітьми відповідача без належного оформлення в органах РАЦС, а тому перебувають на його утриманні, принаймні з часу звернення ОСОБА_2 з позовом про зміну способу стягнення аліментів, а тому їх утри-
мання відповідачем має враховуватись при вирішенні спору з приводу аліментів на іншого
сина сторін у справі - ОСОБА_4 . 

Таким чином, за загальним принципом стягнення аліментів на кількох дітей вони всі 

мають право на рівність розміру утримання.

Виходячи з того, що аліменти можуть утримуватись з 50 % доходу платника, то між чотирма дітьми слід ділити половинну суми зарплати відповідача, що становить 9 496,90 грн., а тому на кожного з чотирьох дітей припадає по 2 374,30 грн. Тобто визначення сину ОСОБА_18 аліментів у розмірі 3500 грн. призведе до порушення прав інших трьох дітей відповідача ОСОБА_1 .

Відтак, суд без врахування цих обставин та безпідставно не визнавши, що останній має ще трьох дітей, крім спільного з позивачем сина ОСОБА_4 , визнав аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі без врахування інтересів інших дітей та без врахування матеріального стану платника аліментів у зв`язку з цим.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 має право на отримання твердої частки від доходу платника на утримання сина ОСОБА_11 , а також з урахуванням вимог ОСОБА_1 про зменшення визначеного судом розміру аліментів на цю дитину у ј частці від його доходу з огляду на інших трьох утриманців, апеляційний суд вважає, що обидва позови підлягають задоволенню частково, а саме, шляхом зміни способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з частки на тверду грошову суму, але у розмірі 2500 грн., що дорівнює прожитковому мінімуму на дитину 14-річного віку, тобто не порушувати права цієї дитини, а також не буде ущемлювати права інших трьох дітей відповідача, а також буде меншим за розміром, якщо б вони розраховувались у ј частці від його доходу, що наразі для нього і буде зменшенням суми стягнення аліментів.

При цьому, колегія визнає неспроможними доводи ОСОБА_1 в тій частині, що визначені в будь-якій формі аліменти він може сплачувати лише в обраному ним порядку, оскільки перерахування аліменти на сина ОСОБА_11 із-за кордону таким чином, щоб не ущемлювати права дитини на їх щомісячне отримання у визначеному розмірі, є завданням та проблемою платника аліментів. 

У відповідності до вимог ч. 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до приписів п.п. 3,4 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши всі вище перелічені обставини, колегія визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково обґрунтованою та на цій підстава скасовує оскаржуване рішення суду та у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України приймає нову постанову про часткове задоволення як первісного, так і зустрічного позовів сторін у справі, виклавши резолютивну частину постанови у такій редакції: змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2009 року у справі № 2-5795 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цією постановою законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2021 року у цій справі скасувати.
Задовольнити частково первісний позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 .

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2009 року у справі № 2-5795 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цією постановою законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2021 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Гончар М.С.

               Подліянова Г.С.