ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

13 січня 2022 року 	м.Суми	

Справа №583/763/21 
Номер провадження 22-ц/816/58/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Лещенко Аліною Михайлівною, 
на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2021 року, ухваленого суддею Плотниковою Н.Б. в м. Охтирка Сумської області, 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг б/н від 08 листопада 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 39500 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банком було надано відповідачу набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування, серед яких є: Internet-banking Приват24; MobileBanking; Контактний центр Банку; Цілодобову службу «Консьєрж-сервіс» та до пристроїв самообслуговування, через які клієнтом можуть проводитися банківські операції по картрахунку.
Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 02 лютого 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 37594 грн 85 коп., з яких: 31754 грн 98 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5839 грн 87 коп. заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, яку і просив стягнути з відповідача. 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на корить АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 08 листопада 2010 року в розмірі 31754 грн 98 коп. та 1906 грн 80 коп. судових витрат, а всього 33661 грн 78 коп. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Лещенко А.М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було надано доказів укладення з відповідачем кредитного договору з встановленням кредитного ліміту 31754 грн 98 коп., підписана нею анкета-заява не містить розміру узгодженого кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитними коштами та відповідальності за порушення умов кредитного договору. 
Зазначає, що розрахунок заборгованості та виписка по рахунку не є первинним документом, а тому не може бути доказом наявності у відповідача кредитної заборгованості. 
Рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Позивачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08 листопада 2010 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 24). У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилася та згодна з його умовами. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbank.ua.
До позовної заяви банк додав тарифи, витяг з Умов і правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем та паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 30 листопада 2018 року (а.с. 25-54).
01 лютого 2018 року відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000 грн, який у подальшому неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 22).
З наданої банком інформації по кредитному договору № б/н вбачається, що  ОСОБА_1 08 грудня 2017 року була надана карта за № НОМЕР_1 , а 01 березня 2018 року за НОМЕР_2, терміном дії до 02/19 (а.с. 23).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 02 лютого 2021 року становить 37594 грн 85 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 31751 грн 98 коп., заборгованість за процентами на прострочену заборгованість - 5839 грн 87 коп. (а.с. 6-10).
З виписки за договором, укладеним з ОСОБА_1 станом на 03 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 користувалася наданою банком карткою з 04 грудня 2017 року, поповнювала картку, знімала готівку, розраховувалася та перераховувала на інші рахунки, як власні кошти, що були розміщені на картковому рахунку, так і кредитними коштами банку (а.с. 11-21). 
Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, які носять мінливий характер, відповідачем не підписувалися, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. 
Врахувавши те, що фактично отримані та використані кошти відповідачем в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» повернуті не були, а також вимоги ст. 530 ЦК України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач має право вимагати повернення ОСОБА_1 фактично отриманої суми кредитної заборгованості, що становить 31754 грн 98 коп. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовується відповідачем у доводах апеляційної скарги, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. 
Разом з тим, з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку (а.с. 6-10, 11-21) вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами банку, знімала готівку, перераховувала кошти на інші рахунки, розраховувалася за послуги та товари. Крім того, відповідач вносила кошти на часткове погашення кредитної заборгованості. Станом на 02 лютого 2021 року розмір неповернутих відповідачем кредитних коштів становить 31754 грн 98 коп., які, як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, і підлягають стягненню з ОСОБА_1 . 
У супереч доводам апеляційної скарги відповідача, фактичне користування кредитними коштами підтверджується випискою про рух коштів по картці ОСОБА_1 , що є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України  від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19).
Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Лещенко Аліною Михайлівною, залишити без задоволення.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                       О.І. Собина

Судді:                                                                                       Т.А. Левченко 

О.Ю.Кононенко