ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2022 р.                              Справа № 910/9596/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Демидової А.М.
суддів:            Корсака В.А. 
          Попікової О.В. 
 
розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" 

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 (суддя            Кирилюк Т.Ю.) 

у справі № 910/9596/21 Господарського суду міста Києва 

за позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" 
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" 
про стягнення 32 126,65 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.          Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" (далі - СК "Країна", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі -              СК "Еталон", відповідач) про стягнення 32 126,65 грн. 
2.          Позов обґрунтовано тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 23.10.2019 виплатив страхове відшкодування власнику пошкодженого внаслідок страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобіля марки "Hyundai" (далі - пошкоджений транспортний засіб). Таким чином, позивач на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу "MAN" (далі - забезпечений транспортний засіб), водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована у відповідача, тому позивач направив йому вимогу про сплату страхового відшкодування. Відповідач не відшкодував позивачу заявлену суму, тому останній звернувся до суду із цим позовом.
Короткий зміст заперечень сторін
3.          У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав і зазначив, що вони є необґрунтованими, оскільки позивач не врахував коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу при розрахунку страхового відшкодування.
4.          Позивач у відповіді на відзив вказав, що надана відповідачем оцінка експерта складена без дотримання положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 за № 142/5/2092 (далі - Методика № 142/5/2092).
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
5.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі                 № 910/9596/21 позов СК "Країна" задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 31 126,65 грн страхового відшкодування та 2 197,36 грн судового збору.
6.          Місцевий господарський суд виходив з того, що позивач виплатив страхове відшкодування за ремонт застрахованого автомобіля, тому в нього виникло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.                         СК "Еталон" не надала суду ні доказів сплати позивачу коштів на відшкодування страхової виплати, ні доказів того, що невиконання цього обов`язку  відбулось внаслідок об`єктивних обставин.
7.          Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про неврахування              СК "Країна" при розрахунку страхового відшкодування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, а також не врахував наданий відповідачем розрахунок коефіцієнта фізичного зносу, оскільки суду не надано доказів того, що:
- особа, яка склала цей розрахунок, має право займатися оціночною діяльністю у сфері автотоварознавчих досліджень пошкоджених колісних транспортних засобів;
- суб`єкт оціночної діяльності перед складенням розрахунку коефіцієнта фізичного зносу здійснив огляд пошкодженого автомобіля, тоді як відповідно до п. 5.1 Методики № 142/5/2092 це є початковим етапом для встановлення матеріального збитку;
- коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу "Hyundai" складає 0,46.
8.          Врахувавши доведену суму матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Hyundai", у розмірі 32 126,65 грн, розмір франшизи -               1 000,00 грн (встановлений страховим полісом), місцевий господарський суд на підставі п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дійшов висновку про те, що відповідач має відшкодувати позивачу шкоду в розмірі            31 126,65 грн (32 126,65 грн - 1 000,00 грн франшизи).
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 
9.          Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, СК "Еталон" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9596/21 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.
10.          В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення у цій справі, неправильно застосував норми матеріального права та не з`ясував обставини, що мають значення для справи.
11.          Зокрема, відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що за наявності правової колізії щодо порядку відшкодування шкоди страховиком договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застосовуються норми спеціального Закону. Однак суд першої інстанції, як вже зазначав відповідач, не врахував, що при розрахунку позовних вимог (страхового відшкодування) СК "Країна" не застосувала коефіцієнт фізичного зносу застрахованого ним транспортного засобу "Hyundai". На підтвердження своїх доводів апелянт посилається на постанови Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.
12.          Також відповідач зазначає, що представник позивача не оспорював ні розмір коефіцієнту фізичного зносу, який визначив експерт Воротняк Ю.В., ні повноважність останнього, інформація про якого як суб`єкта оціночної діяльності міститься у відкритому Державному реєстрі "Суб`єкти оціночної діяльності", доступ до якого є вільним.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
13.          Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 апеляційну скаргу СК "Еталон" передано колегії суддів Північного апеляційног господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Ходаківська І.П., Владимиренко С.В. 
14.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою СК "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі                               № 910/9596/21; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 27.10.2021.
15.          Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021, у зв`язку із перебуванням суддів Владимиренко С.В. та Ходаківської І.П. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
16.          Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021, для розгляду справи № 910/9596/21 визначено колегію суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Корсак В.А., Попікова О.В.
17.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 зазначена вище колегія суддів апеляційну скаргу СК "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9596/21 прийняла до свого провадження; постановила розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Позиції учасників справи
18.          СК "Країна" у відзиві на апеляційну скаргу вимоги апеляційної скарги не визнає, просить оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
19.          23.10.2019 СК "Країна" та ОСОБА_1 уклали договір добровільного страхування наземного транспорту, об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "Hyundai", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків. 
20.          13.08.2020 за участю застрахованого автомобіля марки "Hyundai" та автомобіля марки "MAN", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , по вулиці Кудрявський узвіз, у дворі будинку № 7 у місті Києві сталась ДТП. 
21.          Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 02.10.2020 у справі № 761/27763/20 винним у ДТП визнано ОСОБА_2 . 
22.          У зв`язку з пошкодженням у ДТП застрахованого автомобіля "Hyundai" ОСОБА_1 звернулась до СК "Країна" з повідомленням про настання страхового випадку. 
23.          Згідно з рахунком на оплату № Ал00000048 від 19.08.2020 вартість відновлювального ремонту становить 33 126,66 грн. 
24.          Позивач страховим актом № 99-75/59916/2.1.5.1 визнав нанесення майнової шкоди страхувальнику внаслідок ДТП у розмірі 32 126,65 грн, яке сплатив згідно з платіжним дорученням № 9852 від 31.08.2020. 
25.          На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "MAN" була застрахована в СК "Еталон" згідно з полісом № АО/1203572. 
26.          Позивач 16.01.2021 направив на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування в розмірі 32 126,65 грн, які відповідач не відшкодував.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
27.          Спір у справі стосується стягнення з відповідача розміру страхової виплати (страхового відшкодування), сплаченої позивачем потерпілій особі.
28.          Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
29.          Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
30.          Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
31.          За змістом ч. 2 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
32.          Абзацом 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
33.          Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
34.          За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
35.          З огляду на зазначені положення ЦК України, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
36.          Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
37.          За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
38.          Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
39.          Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
40.          До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів відповідно до спеціального Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
41.          Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5).
42.          Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
43.          Відповідно до ст. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
44.          Відповідач як страхувальник цивільно-правової відповідальності забезпеченого транспортного засобу, з вини водія якого відбулася ДТП, не погоджується з розміром страхового відшкодування, яке вимагає позивач, оскільки останній просить стягнути з нього вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, розраховану без урахування зносу замінених деталей.
45.          У Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою № 142/5/2092.
46.          Відповідно до пп.пп. 1.6, 8.1 та 8.3 Методики № 142/5/2092 відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
47.          Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має сплатити страховик як страхове відшкодування.
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 31.05.2017 у справі № 758/10356/14-ц, постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 10.08.2018 у справі № 910/20638/17.
48.          З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
49.          Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
50.          Разом з тим, зазначені зобов`язання не взаємовиключні. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
51.          Таким чином, у разі якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19, від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17, від 10.06.2021 у справі № 727/2937/18.
52.          Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
53.          Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
54.          Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
55.          Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
56.          При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
57.          Отже особа, на яку покладено відповідальність за настання ДТП, має сплатити потерпілій особі різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
58.          Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей.
Такий висновок відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15, постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 754/5626/19.
59.          Отже, на підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апеляційної скарги стосовно того, що позивач при зверненні до відповідача з вимогою про відшкодування сплаченого потерпілій особі страхового відшкодування мав враховувати вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу.
60.          Однак, зазначене не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з підстав, зазначених відповідачем, з огляду на таке.
61.          Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами СК "Країна", просить суд відмовити у позові повністю, посилаючись на неврахування позивачем коефіцієнта зносу транспортного засобу.
62.          Проте, зважаючи на те, що позивач здійснив виплату потерпілій від ДТП особі страхове відшкодування у розмірі вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу "Hyundai" (а.с. 21-23), у відповідача, згідно зі ст. 993, ч. 2 ст. 1192 ЦК України, ст. 27, п.п. 34.1-34.2 ст. 34 Закону України "Про страхування", ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виник обов`язок відшкодувати зазначену виплату, однак вже з урахуванням зносу транспортного засобу. Те, що відповідач не погоджується з розміром відшкодування, яке позивач просить йому сплатити, не може бути підставою для відмови у позові повністю, а є лише підставою для відмови у позові в частині стягнення різниці між заявленою позивачем і визнаною відповідачем сум такого відшкодування.
63.          Посилаючись на те, що позивач заявив до стягнення суму, розраховану без врахування коефіцієнта зносу транспортного засобу, СК "Еталон" надала суду першої інстанції на підтвердження своїх тверджень розрахунок коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу "Hyundai", здійсненого суб`єктом оціночної діяльності Воротняком Ю.В., відповідно до якого на дату ДТП такий коефіцієнт для складників вищезазначеного транспортного засобу становить 0,46 (46%).
64.          Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
65.          Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
66.          Як правильно зазначив місцевий господарський суд, відповідач не надав ні доказів виконання вимоги позивача, ні доказів об`єктивної неможливості виконати цю вимогу. При цьому, суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що відповідач не надав суду і контррозрахунок розміру відшкодування, яке він вважає правильним.
67.          Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
68.          Отже, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 74, ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд перевіряє докази, які йому надали сторони, і не уповноважений самостійно на підставі наданих сторонами доказів (розрахунок коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу) розраховувати, яку суму відшкодування відповідач має сплатити позивачу.
69.          З огляду на викладене та зважаючи на матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу "Hyundai", реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 32 126,65 грн, встановлений полісом № АО/1203572 розмір франшизи - 1 000,00 грн, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі                 31 126,65 грн.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
70.          Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
71.          Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
72.          З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову є правильними і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9596/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Судові витрати.
73.          У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі                            № 910/9596/21 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            А.М. Демидова 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.В. Попікова