Ухвала
Іменем України 
24 січня 2022 року
м. Київ                                                                                                                                               
справа № 635/6067/19
провадження № 51-306ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Харківського районного суду Харківської області 
від 06 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду 
від 11 листопада 2021 року,
встановив:
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 
2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 160 000 грн. 
в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується 
із зазначеними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд 
в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог 
пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, та думка особи з приводу її участі у касаційному розгляді. 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати, в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі, посилаючись 
на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення 
та особі засудженого, як на підстави для скасування оскаржених судових 
рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень 
статей 412-414 КПК України не наводить.
Натомість, захисник в обґрунтування незаконності ухвалених щодо ОСОБА_5 судових рішень, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник, формулюючи свої вимоги, вказує на необхідність одночасного скасування ухвали апеляційного суду повністю та вироку суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, чим допустив суперечності. 
При цьому вимоги захисника до суду касаційної інстанції про скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового вироку не узгоджуються 
з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Слід зазначити, що ухвалення нового вироку взагалі не входить до повноважень суду касаційної інстанції.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, захисник у скарзі не зазначає, чи бажає  він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги 
без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається 
без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                ОСОБА_3