Ухвала
26 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 359/1715/20
провадження № 61-429ск22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
розглянув касаційну скаргу адвоката Шишова Максима Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути із відповідача 8 960,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди, вартість послуг за незалежну оцінку майна у розмірі 1 000,00 грн та витрати на діагностику телевізора у розмірі 350,00 грн, а всього - 10 310,00 грн.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем та для здійснення своєї підприємницької діяльності орендує приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де розташоване кафе. 
08 січня 2020 року о 02-15 год. у приміщенні кафе між кількома відвідувачами виникла суперечка. ОСОБА_1 , намагаючись завдати іншому відвідувачу удар, вдарив по екрану телевізора марки Saturn, модель LED49FHD300U, 2014 року випуску, який був закріплений кронштейном до стіни. У результаті удару на екрані телевізора з`явилися тріщини та він перестав працювати.
При зверненні до сервісного центру «PlaZZma» спеціалістом складений висновок про недоцільність ремонту телевізора, зважаючи на те що необхідна заміна матриці, вартість якої складає 85 % вартості телевізора.
Позивач звернувся до ОСОБА_1 з вимогою відремонтувати телевізор за власний рахунок або компенсувати його вартість, проте останній таку вимогу не виконав.
Згідно з оцінкою вартості матеріальних збитків, завданих позивачу як власнику телевізора, встановлено збитки у розмірі 8 960,00 грн.
Рішенням від 22 березня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області позов задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 960,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди, витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 1 000,00 грн.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 877,13 грн.
У задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у більшому розмірі відмовив.
Постановою від 07 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргуОСОБА_1 залишив без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року залишив без змін.
У січні 2022 року адвокат Шишов М. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року.
Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.
Ціна позову у цій справі становить 10 310,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2022 року, а тому справа є малозначною в силу вимог закону.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) зазначила, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, ціну позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства, а також відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини зазначає, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Оскільки оскаржені заявником судові рішення ухвалені у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 3, 4 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Шишова Максима Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          С. Ю. Мартєв
 
В. В. Сердюк
 
І. М. Фаловська