ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«27» січня 2022 року
м. Харків
справа № 639/3487/21
провадження № 22ц/818/1434/22
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -         Котелевець А.В., Тичкової О. Ю.,
учасники справи: 
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 вересня 2021 року в складі судді Марченка В.В.
в с т а н о в и в:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживачів та в подальшому подала уточнені позовні заяви.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці.

Не погоджуючись з ухвалою судді Дорошко О.Є. подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано її уточнена позовна заява від 29 червня 2021 року та в оскаржуваній ухвалі не вказані його недоліки.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді - залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що недоліки, вказані в ухвалі судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2020 року, позивачкою не усунуто, у зв`язку з чим на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 10 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні суду першої інстанції перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживачів.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано усунути недоліки позовної заяви, зокрема, в ухвалі зазначено, що в позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; в позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; в позовній заяві не зазначені відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;  в позовній заяві не наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; в позовній заяві не зазначено підстави звільнення позивача від сплати судового збору; додані до заяви копії документів не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством.

На виконання ухвали судді 31 травня 2021 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції подала заяву, в якій зазначила, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав (а.с.11). Також 08 червня 2021 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, в якій усунула недоліки, зазначені в ухвалі судді.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано усунути недоліки позовної заяви, зокрема, позовна заява повинна бути викладена державною (українською) мовою; учасники справи підлягають уточненню; наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат підлягає уточненню.

Копію вказаної ухвали судді отримано ОСОБА_1 22 червня 2021 року та 21 серпня 2021 року (а.с.26,39). 

29 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, в якій уточнила учасників справи та уточнила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. При цьому вказала, що позов, який викладено на російській мові, поданий нею на підставі частини 3 статті 10 Конституції України.

Таким чином, ОСОБА_1 не в повному обсязі усунула недоліки позовної заяви, які вказано в ухвалі судді від 14 червня 2021 року, а саме нею не надано позовну заяву, викладену державною (українською) мовою.
З матеріалами справи ОСОБА_1 ознайомилась 27 серпня 2021 року (а.с.40).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі  - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. 

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Як вбачається з практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Згідно з вимогами частини 1 статті 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею185 ЦПК України.
Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

Частини 1, 2 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Частиною першою статті 9 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, застосування положень частини четвертої статті 9 ЦПК України стосується випадків усного спілкування учасника судового процесу в межах судового засідання, вказані приписи не можуть бути застосовані при складенні процесуальних документів, зокрема, позовних заяв.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та частини першої статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

З огляду на зазначене, позовна заява повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Аналогічні  по  суті  висновки  викладені  в  ухвалах  Верховного  Суду  від 21 січня 2019 року у справі № 761/42431/17; від 14 вересня 2021 року у справі № 522/21531/19; від 20 вересня 2021 року у справі № 265/1998/21; від 23 листопада 2021 року у справі № 372/3444/20; від 02 грудня 2021 року у справі № 212/3240/20 тощо.

Як вбачається з матеріалів справи вперше позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживачів, яка викладена російською мовою, ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 травня 2021 року залишено без руху та запропоновано усунути недоліки позовної заяви.

ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, однак, виклала її російською мовою.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано усунути недоліки позовної заяви, зокрема, позовна заява повинна бути викладена державною (українською) мовою; учасники справи підлягають уточненню; наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат підлягає уточненню.
Заявниці запропоновано надіслати до суду першої інстанції позовну заяву, викладену державною мовою.

Копію вказаної ухвали судді отримано ОСОБА_1 вперше 22 червня 2021 року, вдруге 21 серпня 2021 року, а з матеріалами справи ОСОБА_1 ознайомилась 27 серпня 2021 року.

29 червня 2021 року до суду першої інстанції ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, в якій уточнила учасників справи та уточнила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, однак виклала її російською мовою. 
Таким чином, ОСОБА_1 не в повному обсязі усунула недоліки позовної заяви, які вказано в ухвалі судді від 14 червня 2021 року, а саме нею не надано позовну заяву, викладену державною (українською) мовою.

Оскільки ОСОБА_1 у встановлений судом строк, станом на 07 вересня 2021 року, не виконала в повному обсязі вимоги ухвали судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

При цьому, заявниця не позбавлена права звернутися до перекладача з метою приведення позовної заяви у відповідність до вимог закону.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України).

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя статті 27 ЦПК України).

ОСОБА_1 надавався достатній строк для усунення недоліків поданої позовної заяви, однак вона не скористалася процесуальними правами та не проявила належної обачності у захисті прав.

Оскільки станом на 07 вересня 2021 року вимоги ухвали судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року ОСОБА_1 виконано не в повному обсязі, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання неподаною та повернення заявниці позовної заяви на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Враховуючи викладене, підстави вважати, що суд першої інстанції при розгляді даної справи неправильно застосував норми матеріального права чи допустив порушення норм процесуального права, відсутні. 

Посилання ОСОБА_1 на частину 3 статті 10 Конституції України в цьому випадку є недоречним, оскільки в цій частині мова йде про розвиток взагалі мови як російської, так і інших мов національних меншин України. Проте, в частині 1 цієї статті зазначено, що державною мовою в Україні є українська мова, яка є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо, (рішення Конституційного Суду від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99). Виходячи з того, що будь-яка заява по суті є процесуальним документом (стаття 174 ЦПК України), вона повинна бути викладена державною мовою. Тому подавати позови, інші документи до суду особи повинні виключно державною мовою. Якщо ОСОБА_1 не володіє або недостатньо володіє державною мовою, вона може скористатися послугами перекладача.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що постановляючи ухвалу суд першої інстанції не врахував її уточнену позовну заяву від 29 червня 2021 року судова колегія відхиляє, оскільки як вбачається із змісту судових рішень, які ухвалювались судом першої інстанції за поданими ОСОБА_1 уточненими позовними заявами, вони є чіткими та зрозумілими, охоплювали зміст поданих ОСОБА_1 позовних вимог та вказували на недоліки, які ОСОБА_1 усувала, подаючи позовні заяви виправлені російською мовою, знаючи про те, що державною мовою в Україні є українська.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав вважати, що ухвалу суду постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист справ споживачів», тому судовий збір за подачу даної апеляційної скарги відноситься за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 вересня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                  А.В. Котелевець 

О. Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 27 січня 2022 року.