Ухвала
Іменем України 
21 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 165/2073/19
провадження № 51-706 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                            ОСОБА_1 ,
суддів:                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року щодо засудженого  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинська Волинської області, зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого, востаннє — 14 травня 2014 року вироком Нововолинського міського суду Волинської області за ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України (далі – КК) із застосуванням статей 70, 102,103 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 18 червня 2021 року ОСОБА_5 засуджено:
– за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК до покарання у виді обмеження волі на строк три роки.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винуватим за те, що він 23 червня 2019 року, близько 01:49, знаходячись в приміщенні торгового залу магазину "Продукти 1185" ТзОВ "АТБ-Маркет" за адресою: Волинська область, м. Нововолинська, проспект Дружби, 6"а", у лікеро-горілчаному відділі, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно, повторно, викрав з торгівельного стелажу одну пляшку коньяку марки "Шабо VS 3 зірки", об`ємом 0,5 л, вартість якої згідно висновку експерта №465 від 31 липня 2019 року, на 23 червня 2019 року становить 147,40 грн, яку сховав під верхній одяг, та проходячи повз каси, намагався покинути місце вчинення злочину, однак його дії були виявлені касиром. Незважаючи на вимогу останньої зупинитися та повернути викрадене, розуміючи, що він діє відкрито, без застосування насильства, не реагуючи на вимоги працівників залишив приміщення магазину, заволодівши однією пляшкою коньяку марки "Шабо VS 3 зірки", об`ємом 0,5 л, чим спричинив вказаному товариству майнову шкоду на вищезазначену суму.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд  в апеляційному суді у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. 
На обґрунтування своїх доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність прокурор посилається на те, що:
– судом апеляційної інстанції не дотримано положення статей 50, 65, 66, 67 КК та роз`яснення, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та неправильно застосовано положення ст. 69 КК.
Щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого прокурор зазначає, що:
– призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК  у виді обмеження волі є м`яким та не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, а також вказує на істотну диспропорцію, неадекватність  та не відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи;
– враховані судом першої інстанції пом`якшуючі покарання обставини, що наведені у вироку, на думку сторони обвинувачення, не впливають на особливості конкретного злочину і обставини його вчинення, тобто жодним чином не знижують ступінь його тяжкості, а лише характеризують обвинуваченого в загально-соціальному  плані та його посткримінальну поведінку;
– апеляційний суд не надав належну оцінку встановленим даним, що характеризують  особу обвинуваченого, який негативно характеризується за попереднім та на даний час місцем проживання, має чотири незняті та непогашені судимості за вчинення умисних і корисливих злочинів, в тому числі й тяжких, що він відбував реально покарання у виді позбавлення волі та від відбування якого звільнявся умовно-достроково,  був засуджений двічі із застосуванням положень ст. 71 КК, однак належних висновків не зробив, та у цьому провадженні засуджений за вчинення повторно тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі  на строк від 4 (чотирьох) до 6 (шести) років, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_5 та недосягнення визначеної ст. 50 КК мети попередньо призначених покарань, що полягає у виправленні засуджених та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень. 
На обґрунтування доводів в частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону прокурор вказує на те, що:
 – в порушення вимог статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд апеляційної інстанції залишивши без змін вирок місцевого суду, в ухвалі не навів належних чином мотивів та переконливих обґрунтувань в частині призначеного обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК більш м`якого виду основного покарання– обмеження волі, що не передбачено положеннями ч. 2 ст.186 КК;
– судом апеляційної інстанції не зіставлено та не проаналізовано, не спростовано  усі доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення та не надано вичерпну і аргументовану відповідь на доводи, з посиланням на відповідну норму права, що суперечить принципам КПК та свідчить про формальний підхід до апеляційного перегляду рішення в цьому кримінальному провадженні.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації  дій обвинуваченого у касаційній скарзі прокурором  не оскаржуються.
Згідно із положеннями ч.2 ст.433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції  в межах касаційної скарги. 
Що стосується доводів прокурора викладених в касаційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого  внаслідок м`якості, то вони на думку Суду є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Відповідно до положень ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував в сукупності характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, який негативно характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, за які судимості незняті та непогашені.
Поряд із цим судом враховано:
–  пом`якшуючі покарання обставини, якими суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування завданої шкоди;
– відсутність обтяжуючих покарання обставин;
– на обліку в лікарів психіатра і нарколога обвинувачений не перебуває;
– дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, має постійне місце проживання, сім`ю та виховує неповнолітню дитину (т. 2, а.п. 41,42), є працездатним, оскільки раніше був працевлаштований;
– незначний обсяг та вартість  викраденого, його критичне ставлення до вчиненого ним діяння;
– думку представників потерпілої сторони про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду.
При цьому суд першої інстанції  у вироку зазначив, що враховує наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, зважаючи на думку представників потерпілої сторони про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду (т.1, а.п. 20,194), маючи за мету виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових злочинів, дійшов висновку про можливість призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання у виді обмеження волі, не зазначеного в санкції ч.2 ст.186 КК. 
В той же час, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені доводи у апеляційній скарзі прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання вимогам статей 50, 65, 69 КК, на думку Суду, належним чином перевірені апеляційним судом і на них зазначено відповідні мотиви. 
Так, суд апеляційної інстанції погодився з наведеними у вироку мотивами суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_5 покарання  за ч. 2 ст.186 КК із застосовуванням положень ст.69 КК у виді обмеження волі, та зазначив що:
– суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК при призначенні обвинуваченому покарання, при цьому належним чином врахував обставини, на які наведено посилання в апеляційній скарзі прокурора, а саме - характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, та відсутність обтяжуючих покарання обставин. Також враховано ту обставину, що представники потерпілого не наполягали на призначенні ОСОБА_5 суворої міри покарання;
– судом належним чином враховано дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, негативно характеризується по місцю проживання, де проживає з сім`єю, виховує малолітню дочку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, не працює, не має постійного джерела доходу, незначний обсяг та вартість викраденого, його критичне ставлення до вчиненого ним діяння та обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК  у виді обмеження волі.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи сторони обвинувачення, в тому числі й ті, що зазначені судом у мотивувальній частині ухвали в короткому змісті  вимог апеляційної скарги, а саме  щодо неправильного застосування положень ст.69 КК, не врахування даних про особу ОСОБА_5 , наявності в нього незнятих та непогашених судимостей, три з яких за вчинення аналогічних злочинів, що обвинувачений звільнився від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково, однак на шлях виправлення не став, повторно вчинив кримінальне правопорушення, негативно характеризується за місцем проживання, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає вимогам статей 50, 65, 69 КК  є несправедливим внаслідок м`якості,  суд апеляційної інстанції дійшов висновку та зазначив в ухвалі, що доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані й оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання. 
При цьому, апеляційний суд посилаючись на статті 65, 69 КК погодився з висновками суду першої інстанції щодо виду і міри призначеного покарання та визнав його необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів і таким, що не можна вважати надто м`яким, як про це зазначав в апеляційній скарзі прокурор.
Враховуючи зазначене, доводи прокурора в касаційній скарзі про неналежну перевірку судом апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги, не зазначення в ухвалі відповідних мотивів та переконливих обґрунтувань в частині призначеного із застосуванням ст. 69 КК більш м`якого виду основного покарання– обмеження волі, не дотримання положень статей 50, 65, 66, 67 КК, не надання аргументованої відповіді на доводи з посиланням на відповідну норму права,  на думку Суду є необґрунтованими. 
Із наданої копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду також вбачається, що порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, апеляційний суд не встановив, та зазначив про відсутність підстав для скасування або зміни вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, яку на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК  залишив  без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 без змін.
Суд не вбачає підстав вважати, що постановлена судом апеляційної інстанції ухвала є незаконною з огляду на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. На думку Суду, ухвала апеляційного суду є обґрунтованою і вмотивованою, а доводи касаційної  скарги не спростовують правильність судового рішення в цій частині.
Ураховуючи вищезазначене, Суд погоджується з наведеними мотивами судів першої й апеляційної інстанцій у постановлених судових рішеннях і вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 69 КК та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження та  з  касаційної  скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5   відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_6 каровець                               ОСОБА_2                            ОСОБА_3