УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/958/21 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 55 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого          Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/958/21 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування протоколу ліквідованої об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнання протиправним та скасування наказу військового комісара Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та зобов`язання зарахування на квартирний облік, за апеляційною скаргою Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:
1. визнати протиправними (незаконними) та скасувати протокол ліквідованої об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 грудня 2020 року №7;
2. визнати протиправними (незаконними) та скасувати пункти 1, 8 наказу військового комісара Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 грудня 2020 року №68;
3. зобов`язати житлову комісію Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки зарахувати його та членів його сім`ї складом три особи в загальну чергу з 23.12.1997 та в позачергову з 31.10.2005.
В обґрунтування позову зазначає, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 смт. Березівка, Житомирський район. Вказує, що під час проходження військової служби він перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 23.12.1997 №3 він та члени його сім`ї в складі три особи були зараховані на квартирний облік у загальну чергу. Стверджує, що протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2005 №7 він та члени його сім`ї в складі трьох осіб зараховані у списки військовослужбовців, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень. Зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2005 №271 його звільнено з військової служби, у зв`язку з скороченням штатів та виключено із списків особового складу військової частини з 31.10.2005, при цьому він та члени його сім`ї залишені на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 . 
Вказує, що в 2007 році військову частину НОМЕР_1 було розформовано. Стверджує, що в листопаді 2020 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час перейменовано у Житомирський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки із заявою про надання довідки (інформації) про перебування на квартирному обліку. Зазначає, що листом від 16.12.2020 №7312 відповідач надіслав йому витяг з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.12.2020 №7 та витяг з наказу військового комісара ЖОТЦК та СП від 15.12.2020 №68, якими йому відмовлено у зарахуванні його та членів його сім`ї на квартирний облік при ЖОТЦК та СП. Вважаючи дії відповідача протиправними, просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним (незаконним) та скасовано рішення ліквідованої об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 оформлене протоколом від 03.12.2020 року №7. Визнано протиправними (незаконними) та скасовано пункти 1, 8 наказу військового комісара Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15.12.2020 року №68. Зобов`язано житлову комісію Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки зарахувати ОСОБА_1 та членів його сім`ї складом три особи в загальну чергу Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з 23.12.1997 року та в позачергову чергу з 31.10.2005 року. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Житомирський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що громадянин ОСОБА_1 на квартирному обліку при Житомирському ОТЦК та СП не перебуває. Стверджує, що відповідно до книги обліку осіб, які перебувають на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 (смт. Березівка) та протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2002 №5/2002, ОСОБА_1 забезпечений трикімнатною квартирою в смт. Березівка Житомирського району Житомирської області. Зазначає, що квартирна справа ОСОБА_1 для постановки на квартирний облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 не надавалась.
Крім того, вважає, що даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року, справа №712/5476/19. Стверджує, що суд першої інстанції незаконного стягнув з Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки судовий збір у сумі 2724,00 грн., оскільки позивачем зазначена вимога не заявлялася. Враховуючи викладене, просить рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 смт. Березівка Житомирського району. Наведене підтверджується витягом з особової справи ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 23.12.1997 №3 ОСОБА_1 та членів його сім`ї у складі три особи зараховано на квартирний облік в загальну чергу.
Згідно рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2005 №7 ОСОБА_1 та членів його сім`ї в складі трьох осіб зараховано в списки військовослужбовців, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень. 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2005 №271 ОСОБА_1 звільнено з військової служби, у зв`язку з скороченням штатів та виключено із списків особового складу військової частини з 31.10.2005.
Встановлено, що в 2007 році військову частину НОМЕР_1 розформовано. 
Згідно рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.12.2020 ОСОБА_1 відмовлено в зарахуванні на квартирний облік при Житомирському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Зі змісту довідки виданої ОСОБА_1 , вбачається, що останній перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 23.12.1997 складом сім`ї три особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання жилих приміщень з 31.10.2005. 
Вирішуючи даний спір апеляційний суд виходить з наступного.
Щодо юрисдикції даного спору апеляційний суд зазначає.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).
Відносини, пов`язані з перебуванням на квартирному обліку, регулюються, зокрема, Конституцією України, Житловим кодексом УРСР та похідними законами і підзаконними нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю права фізичної особи на житло, які полягають у визнанні позивача таким, що потребує поліпшення житлових умов.
Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про визнання неправомірним та скасування рішення житлової комісії щодо зняття з обліку ОСОБА_1 та зобов`язання поновити на обліку не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.
За таких обставин, спір у цій справі має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.
На підставі статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, згідно з частиною першою статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найм) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Відповідно до пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла (пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Аналогічні приписи закріплені в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
При цьому дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений.
Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Тлумачення зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже, залишаються на квартирному обліку до отримання ними житла, зокрема і в разі звільнення у зв`язку з скороченням штату, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відповідно до абзацу першого пункту 2.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, за неможливості використання на військовій службі, а також після закінчення строку контракту при досягненні 20 років вислуги на військовій службі в календарному обчисленні, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання житла.
Згідно з пунктом 2.19 цієї ж Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, які не зазначені в абзаці першому пункту 2.17 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.18 цього розділу); обрання для місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Пунктом 1 частини другої статті 40 ЖК УРСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 25 березня 2019 року у справі № 359/2295/17 (провадження № 61-10403св18); від 08 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18 (провадження № 61-14634св19); від 16 грудня 2020 у справі № 748/122/20 (провадження № 61-9785св20).
Отже, наведені норми законодавства, а також фактичні обставини справи, як дата постановки позивача на квартирний облік, так і підстава звільнення його зі служби, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позивача на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, разом з сім`єю, і як наслідок для задоволення позову.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до книги обліку осіб, які перебувають на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 (смт. Березівка) та протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2002 №5/2002, ОСОБА_1 забезпечений трикімнатною квартирою в смт. Березівка Житомирського району Житомирської області не підтверджені жодними доказами. Крім того, апелянтом не надано належних та допустим доказів того, що у позивача поліпшилися житлові умови.
Таким чином, встановивши, що під час проходження військової служби та на момент звільнення позивач постійним житлом не забезпечувався, перебував на квартирному обліку в загальній черзі з 23.12.1997 та в позачерговій черзі з 31.10.2005 року, суд першої інстанції зробив правильний висновок про обґрунтованість позову.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Відповідач не надав належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби був забезпечений трикімнатною квартирою в смт Березівка Житомирського району Житомирської області.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 28 грудня 2021 року.

Головуючий 

Судді