ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 грудня 2021 року                                                                    м. Чернівці
справа № 723/2877/19
провадження 822/1180/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів : Литвинюк І.М., Лисака І.Н.
секретар Скрипка С.В. 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації та виселення

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації та виселення.
Позов мотивовано наступним. 25.06.2010 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташований даний житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 .
Даний житловий будинок зареєстрований за позивачем, а відповідачем було складено розписку згідно якої, він зобов`язується звільнити будинок від наявних в ньому речей домашнього вжитку, знятись з реєстраційного обліку особисто та передати ключі від вказаного будинку при першій вимозі позивача.
До цього часу вищевказаного обов`язку відповідачем виконано не було.
Позивач просив зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні житловим будинком за адресою : АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим будинком, зняти з реєстрації та виселити ОСОБА_2 з житлового будинку. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні житловим будинком за адресою : АДРЕСА_1 .
Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою : АДРЕСА_1 .
Знято з реєстрації ОСОБА_2 з житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року в частині відмови в позовній вимозі про виселення ОСОБА_2 з житлового будинком за адресою : АДРЕСА_1 та задовольнити цю вимогу. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1  в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідачем було надано розписку про те, що він зобов`язується звільнити будинок від наявних речей домашнього вжитку, знятись з реєстраційного обліку особисто та передати ключі від вказаного будинку, при першій вимозі. Відповідач не є власником житла, він підлягає виселенню у зв`язку з тим, що незаконно займає житловий будинок, чим порушує право власника. Суд безпідставно залишив це поза увагою. Апелянт вважає, що його вимога щодо виселення відповідача є законною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що 25.06.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі – продажу житлового будинку з належними до нього господарським будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі №1899.
30.06.2010 року КП «Сторожинецьке бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності на вищевказаний будинок на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі – продажу, витяг № 26560543 від 30.06.2010 року.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності – власником житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 .
Згідно розписки даної відповідачем 17.06.20210 року, він зобов`язався виписатися з будинку і передати ключі від будинку при першій вимозі позивача.
Відповідно до довідки старости с. Давидівка, Сторожинецького району Чернівецької області від 06.06.2019 року №1540 ОСОБА_2 – відповідач зареєстрований в АДРЕСА_1 .
20.06.2019 року позивачем надсилалася вимога відповідачу про добровільне зняття з реєстрації, виселення та не чинення перешкод у користуванні житловим будинком. Позивачем надані докази направлення вимоги відповідачу.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Апеляційним судом переглядається справа в частині відмови в позовній вимозі про виселення ОСОБА_2 з житлового будинком за адресою : АДРЕСА_1 .
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.         
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
        Виходячи з положень ст.150 Житлового кодексу України та ст. 383 Цивільного кодексу України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.06.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі – продажу житлового будинку з належними до нього господарським будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі №1899. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності – власником зазначено житлового будинку є позивач ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що позивач є власником спірного будинку, а відповідач не є членом сім`ї позивача, не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем і ведуть з ним спільне господарство, між сторонами не укладався договір найму вказаного житла.
Оскільки ОСОБА_2 порушує права позивача на мирне володіння користування та розпорядженням своїм майном, позовна вимога про виселення ОСОБА_2 з житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 підлягає задоволення.
Враховуючи принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.
Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.
Схожі за змістом висновки виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-298цс19), від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).
З урахуванням встановлених у цій справі обставин, а саме те, що відповідач добровільно відчужив будинок, укладаючи з позивачем 25.06.2010 року договір купівлі-продажу, зобов`язався на першу вимогу нового власника звільнити будинок, проте відмовляються виселитись зі спірного житла у добровільному порядку, чим порушує права власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном, а позивач обґрунтував належним чином мету, яку він переслідував, звернувшись до суду із позовом про виселення відповідача та довів співмірність його виселення відповідній меті, що виключає можливість порушення статті 8 Конвенції при розгляді цієї справи.
Таке втручання у право на житло є пропорційним, оскільки виселення ґрунтується на наведених нормах закону і укладеного сторонами договору, є проявою принципу свободи договору, не суперечить цілям, визначеним у частині другій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є передбачуваним для відповідача, та є необхідним у демократичному суспільстві, враховуючи, що  позивач є власником будинку. 

Щодо судових витрат

Згідно з вимогами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання до суду позовної заяви позивач сплатив 3073 грн. судового збору. За подання до суду апеляційної скарги - 1362 грн.
З урахуванням розміру задоволених вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4435грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору, із яких : за подання до суду позовної заяви - 3073 грн. та 1362 грн. - за апеляційну скаргу. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч. 1 ст.  376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення в оскаржуваній частині та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову. 
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд 

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2021 року в частині відмови в позовній вимозі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.
Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  4435грн. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови – 24 грудня 2021 року.         

Головуючий                                               І.Б. Перепелюк 

       Судді:                                                       І.М. Литвинюк

І.Н. Лисак