УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/31010/20
Провадження № 22-ц/4820/195/22

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 січня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 липня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
АТ «Альфа-Банк» зазначило, що 18 вересня 2018 року сторони уклали угоду про надання особистого кредиту №501066679 (далі - кредитний договір), за умовами якої банк надав ОСОБА_1 кредит, а та зобов`язалася повернути кредитні кошти, сплатити проценти та комісію. ОСОБА_1 не виконала свої обов`язки за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 2 жовтня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 108 372 грн 43 коп., яка складається з 80 184 грн 44 коп. неповернутого кредиту, 7 885 грн 61 коп. процентів, 19 702 грн 38 коп. комісії. Крім того, за порушення ОСОБА_1 кредитного зобов`язання банк нарахував штраф у розмірі 600 грн.
За таких обставин АТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 108 372 грн 43 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнено з  ОСОБА_1  на користь АТ «Альфа-Банк» 42 536 грн 25 коп. заборгованості за кредитним договором і 825 грн 03 коп. судового збору.
Суд виходив з того, що АТ «Альфа-Банк» надало ОСОБА_1  кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 111 000 грн, із яких остання повернула банку 68 463 грн 75 коп.  ОСОБА_1  не виконала зобов`язання з повернення решти кредитних коштів, а тому з неї на користь АТ «Альфа-Банк» слід стягнути 42 536 грн 25 коп. Оскільки умовами договору не встановлено розмір і порядок нарахування процентів, право банку на комісію та неустойку, то в цій частині позов є необґрунтованим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні частини заборгованості та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони у письмовій формі уклали кредитний договір, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 111 250 грн строком на 48 місяців. У свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит частинами згідно встановленого графіка, сплатити банку проценти у розмірі 13,99% річних і комісійну винагороду за послуги з розрахунково-касового обслуговування кредиту у розмірі 2,10% від суми кредиту. ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог про стягнення частини тіла кредиту, процентів і комісії.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подала відзив на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафу, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та неправильно витлумачив норми статей 207, 526, 1048, 1054 ЦК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині відмови в позові про стягнення неповернутого кредиту, процентів і комісії підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового судового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

18 вересня 2018 року АТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом підписання оферти на укладення угоди про надання кредиту №501066679, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії та анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».
За умовами кредитного договору АТ «Альфа-Банк» надало ОСОБА_1 споживчий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 111 250 грн на наступні цілі: 31 048 грн 43 коп. - на власні потреби; 79 951 грн 57 коп. - на повернення заборгованості за кредитним договором №500646417 від 14 лютого 2018 року; 250 грн - на сплату страхового платежу згідно з умовами договору добровільного страхування фінансових ризиків позичальника за програмою «Альфа-Сервіс» №107.501066679.111 від 18 вересня 2018 року.
Процентна ставка за кредитом становила 13,99% річних, а строк кредитування - 48 місяців.
ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та комісію за розрахунково-касове обслуговування (2,10% від суми кредиту) щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 5 375 грн 77 коп., при цьому вона мала вносити платежі згідно графіка до 18 числа кожного місяця починаючи з жовтня 2018 року (останній платіж 5 375 грн 27 коп. - до 18 вересня 2022 року).
З січня 2020 року ОСОБА_1 не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 2 жовтня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 107 772 грн 43 коп., із яких 80 184 грн 44 коп. - тіло кредиту, 7 885 грн 61 коп. - проценти та 19 702 грн 38 коп. - комісія.

а) щодо правовідносин сторін

Застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Як передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон №1734-VIII).
За змістом ч. 1 ст. 12 Закону №1734-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали кредитний договір шляхом підписання оферти ОСОБА_1 та акцепту АТ «Альфа-Банк». При цьому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо типу кредиту, мети кредитування, загального розміру кредиту, порядку та умов надання кредиту, строку кредитування, процентної ставки за кредитом, її типу та порядку обчислення, сплати комісійної винагороди, кількості платежів, їх розміру та періодичністі внесення.
Отже, ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» уклали кредитний договір у письмовій формі.
Висновок суду першої інстанції про те, що умовами договору не визначено право банку на проценти та комісію, не відповідає фактичним обставинам справи.
Також неправильним є висновок суду про застосування до спірних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. 
Водночас суд першої інстанції безпідставно послався на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17), оскільки в цій справі та справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

б) щодо виконання зобов`язання за кредитним договором

Застосовані норми права

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силуст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
При укладенні будь-якого договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, кредитор вправі вимагати дострокового повернення кредиту з підстав, передбачених у договорі, зокрема внаслідок прострочення боржником періодичних платежів.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 не виконала належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим АТ «Альфа-Банк» правомірно змінило строк кредитування та вимагає від неї дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів і комісії.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 14), який ґрунтується на фактичних умовах договору, з січня 2020 року ОСОБА_1 не вносить платежі на повернення кредиту, сплату процентів і комісії, внаслідок чого станом на 2 жовтня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 107 772 грн 43 коп.
Цю заборгованість слід стягнути з ОСОБА_1 .

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Не врахувавши всі обставини справи та указані норми матеріального права, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов АТ «Альфа-Банк» у частині стягнення неповернутого кредиту, процентів і комісії є необґрунтованим, а тому в цій частині ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» слід стягнути 80 184 грн 44 коп. неповернутого кредиту, 7 885 грн 61 коп. процентів і 19 702 грн 38 коп. комісії, а всього - 107 772 грн 43 коп.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов АТ «Альфа-Банк» заявлено з ціною 108 372 грн 43 коп. і задоволено на суму 107 772 грн 43 коп., тобто на 99,45% (107772,43?100:108372,43). У зв`язку з цим, із ОСОБА_1 на користь позивача має бути стягнено 2 090 грн 44 коп. судового збору за подання позову (2102х99,45%).
Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Фактично АТ «Альфа-Банк» оскаржує рішення суду щодо відмови в позові про стягнення частини тіла кредиту, процентів і комісії на суму 65 236 грн 18 коп. (107772,43-42536,25). Оскільки ці вимоги задоволено, то з ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути 1 898 грн 11 коп. обґрунтовано понесеного судового збору за подання апеляційної скарги (65236,18?100:108372,43; 3153х60,2%).
Загальна сума судового збору склала 3 988 грн 55 коп. (2090,44+1898,11).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 липня 2021 року в частині відмови у стягненні неповернутого кредиту, процентів і комісії скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження - 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 100; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 23494714) 107 772 гривні 43 копійки заборгованості за кредитним договором і 3 988 гривень 55 копійок судового збору, а всього - 111 760 гривень 98 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.В. Купельський

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Стефанишин С.Л.
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 27