ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2022 року                                                                                 Справа № 903/927/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Тимошенко О.М. 

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

за участю представників сторін:
скаржника -  Боричевський В.М.,  довіреність  № 13/18-1023  від 04.01.2022 
заявника - Довгун Н.В., довіреність      № 03-24/01/45  від 10.01.2022 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду  апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 15.11.2021 р. у справі № 903/927/21 (суддя Якушева І.О., повний текст ухвали складено 15.11.2021 р.)

за заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви
Волинського національного університету імені Лесі Українки
до Дочірнього підприємства "Евода Трейд" комунального підприємства "Луцькводоканал"

про спонукання до виконання умов договору

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 15.11.2021 р. задоволено заяву Волинського національного університету імені Лесі Українки про забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом заборони ПрАТ “Волиньобленерго” переводити Волинський національний університет імені Лесі Українки на постачання електроенергії “останньої надії” шляхом внесення змін до реєстрів точок комерційного обліку електропостачальника щодо постачальника “останньої надії”, а також будь-які інші дії, що можуть призвести до переведення університету на постачальника “останньої надії”.
Заборонено ПрАТ “Волиньобленерго” переводити Волинський національний університет імені Лесі Українки на постачання електроенергії “останньої надії” шляхом внесення змін до реєстрів точок комерційного обліку електропостачальника щодо постачальника “останньої надії”, а також будь-які інші дії, що можуть призвести до переведення університету на постачальника “останньої надії”.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ПрАТ “Волиньобленерго” звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Волинського національного університету імені Лесі Українки про забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом заборони ПрАТ “Волиньобленерго” переводити Волинський національний університет імені Лесі Українки на постачання електроенергії “останньої надії” шляхом внесення змін до реєстрів точок комерційного обліку електропостачальника щодо постачальника “останньої надії”, а також будь-які інші дії, що можуть призвести до переведення університету на постачальника “останньої надії” відмовити. Стягнути з університету на користь товариства усі понесені ним судові витрати.
Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки постановлена місцевим господарським судом внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим порушує права і законні інтереси ПрАТ "Волиньобленерго".
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що заявник не надав належного обґрунтування щодо того, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Суд першої інстанції помилково визнав доводи Заявника достатньо обґрунтованими, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушив норму статті 136 ГПК України.
Виходячи зі змісту позовних вимог, з якими Університет має намір звернутися до суду, і про які він зазначив у заяві про забезпечення позову, можна дійти висновку про характер спірних правовідносин, що виникли між Університетом і Дочірнім підприємством.
Це правовідносини з постачання електричної енергії, які виникли на підставі укладеного між сторонами договору №552-18В від 24.12.2020.
Апелянт зазначає, що об`єктом спірних правовідносин у даній справі є електрична енергія, тобто матеріальне благо, заради одержання і використання (споживання) якого виникли права і обов`язки учасників правовідносин.
Предметом позову, з яким Університет має намір звернутися до суду, є зобов`язання (спонукання) Дочірнього підприємства виконувати умови договору про постачання електричної енергії та визнання дій останнього про припинення договору з Університетом як із споживачем неправомірними.
Апелянт вважає, що в даному випадку відсутній безпосередній зв`язок між вжитими судом заходами забезпечення позову та предметом спору. Так само як і з предметом можливого позову. 
Також апелянт посилається на те, що вжиті судом заходи забезпечення позову не є співмірними з тими позовними вимогами, з якими Заявник має намір звернутися до суду, а оскаржуваною ухвалою безпідставно і неправомірно порушуються права та законні інтереси Товариства.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" на ухвалу господарського суду Волинської області від 15.11.2021 р. у справі № 903/927/21та призначено її до розгляду на 10 січня 2022 р. об 12:00 год.

           22.12.2021 від Волинського національного університету імені Лесі Українки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

          В судове засідання 10.01.2022 з`явилися представники Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" та Волинського національного університету імені Лесі Українки, Дочірнє підприємство "Евода Трейд", комунальне підприємство "Луцькводоканал" не забезпечило участь в судовому засіданні уповноваженого представника.
Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні у відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Колегія суддів заслухавши в судовому засіданні пояснення присутніх представників Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" та Волинського національного університету імені Лесі Українки, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11.11.2021 Волинський національний університет імені Лесі Українки звернувся до господарського суду Волинської області з заявою про забезпечення позову шляхом заборони ПрАТ “Волиньобленерго” переводити Волинський національний університет імені Лесі Українки на постачання електроенергії “останньої надії” шляхом внесення змін до реєстрів точок комерційного обліку електропостачальника щодо постачальника “останньої надії”, а також будь-які інші дії, що можуть призвести до переведення університету на постачальника “останньої надії”. 
В обґрунтування забезпечення позову заявник посилався на те, що він має намір звертатися до суду з позовом про зобов`язання Державного підприємства “Евода Трейд” КП “Луцькводоканал” виконання умов договору про постачання електричної енергії споживачу №552-18В від 24.12.2020, оскільки останнє листом №1242 від 27.10.2021 повідомило оператора системи розподілу – ПрАТ “Волиньобленерго” про припинення дії договору зі споживачем -  Волинським національним університетом імені Лесі Українки з 18.11.2021.
Заявник зазначав, що такі дії постачальника електроенергії тягнуть несприятливі наслідки для університету у вигляді: виключення його із списку споживачів постачальника; переведення університету ПрАТ “Волиньобленерго”, як адміністратором комерційного обліку, на постачання електроенергії постачальником “останньої надії” - ДПЗД “Укрінтеренерго”; автоматичне укладення договору з постачальником “останньої надії” в порядку договору приєднання; постачання електроенергії постачальником “останньої надії” за високими тарифами при діючому договорі із ДП  “Евода Трейд” КП “Луцькводоканал”.
Як на правові підстави забезпечення позову заявник посилався на ст.    ст.136, 137 ГПК України.

Розглянувши заяву Волинського національного університету імені Лесі Українки про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про її задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству як адміністратору комерційного обліку на період вирішення спору, який виник між Дочірнім підприємством і Університетом щодо виконання зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №552-18В від 24.12.2020, переводити університет на постачання електроенергії «останньої надії» не порушує прав та охоронюваних законом інтересів Товариства, а лише запровадить законні обмеження, передбачені ГПК України, на певний період часу, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом позову Університету, а в разі задоволення позову сприятиме ефективному захисту прав позивача в межах одного судового провадження без інших звернень до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з частинами 1, 2    статті 136 ГПК України    господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених    статтею 137 цього Кодексу    заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4    статті 137 ГПК України).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
Із змісту заяви Волинського національного університету імені Лесі Українки про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що заявник має намір звертатися до суду з вимогою немайнового характеру, а саме: зобов`язання ДП “Евода Трейд” КП “Луцькводоканал” виконувати умови договору про постачання електричної енергії споживачу №552-18В від 24.12.2020, оскільки вважає, що підстави для розірвання договору відсутні,  а дії ДП “Евода Трейд” КП “Луцькводоканал”, який повідомив оператора системи розподілу - ПрАТ “Волиньобленерго” про припинення дії договору з університетом як із споживачем, є неправомірними.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 53 Закону №2019 на Приватне акціонерне товариство "Волиньобленерго" покладені функції адміністратора комерційного обліку (далі – АКО).
Ці функції полягають, зокрема у виконанні встановлених законодавством обов`язків по забезпеченню комерційного обліку електричної енергії, отриманню та наданню учасникам ринку повної та достовірної інформації про обсяги спожитої електричної енергії у певний період часу конкретним споживачем, необхідної для здійснення відповідних розрахунків між учасниками ринку.
Під час зміни електропостачальника, у тому числі на постачальника "останньої надії", АКО здійснює: контрольне зняття даних із точок комерційного обліку споживача, формує прогнозні обсяги споживання за точкою обліку на заплановану дату зміни електропостачальника, перевіряє інформацію про споживача та його об`єкт (об`єкти), надсилає повідомлення учасникам роздрібного ринку електричної енергії, безпосередньо задіяним у процедурі зміни постачальника, щодо зміни записів у реєстрах точок комерційного обліку електропостачальників, щодо нового та попереднього електропостачальників у визначеному порядку, тощо.
У постанові від 15.11.2019 у справі №910/5755/19 Верховний Суд звертав увагу на те, що вживаючи заходи забезпечення позову слід враховувати, що такі заходи не будуть перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (пункти 4.17, 4.18 постанови).
Виконання функції АКО не є правом Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго", яке здійснюється ним на власний розсуд. Це обов`язок, невиконання чи неналежне виконання якого порушує нормальне функціонування ринку електричної енергії, тягне за собою передбачену законодавством відповідальність та інші негативні наслідки, в т.ч. майнового характеру, для Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго".
Відповідно до абзаців другого та третього пункту 6.2.4. глави 6.2 розділу VI ПРРЕЕ адміністратор комерційного обліку повідомляє постачальника "останньої надії" в одноденний термін про перелік споживачів (за формою згідно з додатком 8 до цих Правил), які переходять до постачальника "останньої надії", не пізніше дати такого переходу.
У разі недотримання оператором системи (за умови виконання функцій адміністратора комерційного обліку) дати повідомлення постачальника "останньої надії" обсяги електричної енергії, спожиті таким споживачем, покладаються на адміністратора комерційного обліку до дати повідомлення, надісланого в установленому порядку, постачальнику "останньої надії".
Таким чином заборона Товариству вчиняти будь-які інші дії, що можуть призвести до переведення Університету на постачальника "останньої надії" тягне за собою покладення на Товариство обсягів електричної енергії, спожитих Університетом, що може спричинити йому збитки у значних розмірах (близько 9,5 тис. грн щоденно).
Окрім того, пунктом 4 частини четвертої статті 77 Закон №2019 передбачено, що регулятор у разі скоєння правопорушення на ринку електричної енергії приймає у межах своїх повноважень рішення про накладення штрафів на учасників ринку (крім споживачів) розмірі від 5 тисяч до 100 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - на суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність на ринку електричної енергії, що підлягає ліцензуванню, зокрема за: порушення ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності на ринку електричної енергії, що підлягає ліцензуванню; за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Пунктом 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 № 1470, встановлено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема: при застосуванні процедур зміни/заміни електропостачальника надавати новому електропостачальнику інформацію про споживачів, приєднаних до його системи розподілу, яким здійснював продаж електричної енергії попередній електропостачальник, в обсягах та порядку, визначених НКРЕКП (підпункт 20); надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку, в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу, кодексом комерційного обліку та іншими нормативно- правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії (підпункт 29).
Порушення Ліцензійних умов ліцензіатом може потягнути за собою не лише адмінстративно-господарські санкції, передбачені статтею 77 Закону №2019, а й може призвести до зупинення чи анулювання ліцензії органом ліцензування згідно з положеннями Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності".
Застосувавши заходи забезпечення позову, суд першої інстанції не дав належної оцінки потенційним негативним наслідкам від вжиття таких заходів, не взяв до уваги права та законні інтереси Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго", яке взагалі не є учасником справи №903/927/21.
Також з долученої до матеріалів справи ухвали Господарського суду Волинської області від 06.12.2021 про відкриття провадження у справі №01/903/924/21(903/959/21) за позовом  Волинського національного університету імені Лесі Українки до Дочірнього підприємства "Евода Трейд" комунального підприємства "Луцькводоканал" про спонукання до виконання умов договору вбачається, що Приватне акціонерне товариство "Волиньобленерго" не є учасником справи.
У постанові від 15.11.2019 по справі №916/1457/19 Верховний Суд узагальнено сформулював основні умови, які мають враховувати суди при розгляді заяв про забезпечення позову.
"При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов:
- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
- наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;
- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів;
- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.".
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції без урахування вищезазначених обставин.
А тому, вжиті Господарським судом Волинської області заходи забезпечення позову не відповідають приписам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів Волинського національного університету імені Лесі Українки та Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" та за даних фактичних обставин справи є неспівмірними із заявленими вимогами, оскільки спричиняють невиправдані негативні майнові наслідки для Товариства, за відсутності реальних передумов для висновку про імовірність утруднення ефективного захисту прав Університету.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"    передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до п.1 част.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала Господарського суду Волинської області від 15.11.2021 р. у справі №903/927/21 прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Волинської області від 15.11.2021 р. у справі №903/927/21 - скасуванню.

Керуючись ч.6 ст. 233, ст.ст. 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Волиньобленерго" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 15.11.2021 р. у справі № 903/927/21 задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 15.11.2021 р. у справі №903/927/21 скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким:
В задоволенні заяви Волинського національного університету імені Лесі Українки від 11.11.2021 про забезпечення позову шляхом заборони ПрАТ "Волиньобленерго" переводити Волинський національний університет імені Лесі Українки на постачання електроенергії "останньої надії" шляхом внесення змін до реєстрів точок комерційного обліку електропостачальника щодо постачальника «останньої надії", а також вчиняти будь-які інші дії, що можуть призвести до переведення університету на постачальника "останньої надії" - відмовити. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Справу №903/927/21 повернути до Господарського суду Волинської  області.

Повний текст постанови складений "17" січня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Демидюк О.О. 

Суддя                                                                                              Крейбух О.Г.  

Суддя                                                                                              Тимошенко О.М.